ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМНЕМ УКРАЇНИ
20 травня 2025 року
м. Харків
справа № 643/9736/24
провадження № 22-ц/818/960/25
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді Тичкової О.Ю.,
суддів колегії Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.
за участю секретаря судового засідання – Волобуєва О.О.
учасники справи:
позивач - Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі»
відповідачі -   ОСОБА_1 , ОСОБА_2 
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харків апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2024 року у складі судді Броницької М.В.,-
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2024 року КП «Харківські теплові мережі» звернулось до суду з позовом про стягнення солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 заборгованості за надані послуги у розмірі 100 579,61 грн, в тому числі інфляційних витрат у сумі 3 895,40 грн, 3% річних у розмірі 1 420,06 грн, а також 3 028,00 грн судового збору.
В обґрунтування позову зазначено, що відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , та є споживачами послуг з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання. Внаслідок неповної та несвоєчасної сплати послуг відповідачами станом на 01.08.2024 виникла заборгованість за послуги з теплопостачання у сумі 100 579,61, що утворилась за період з 01.11.2017 по 31.07.2024 року.
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2024 року позов задоволено.
Стягнуто солідарно з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за період з 01.11.2017 по 31.07.2024 у розмірі 100 579, 61 грн, в тому числі з врахуванням нарахованих до лютого 2022 інфляційних втрат у сумі 3 895,40 грн та 3% річних у сумі 1 420,06 грн. Також судовий збір в розмірі 3 028, 00 грн в рівних частинах, тобто в сумі 1 514,00 грн з кожного з відповідачів.
Рішення обґрунтовано тим, що позивач надав належні та допустимі докази на підтвердження підстав заявленого позову. Відповідачі як споживачі житлово-комунальних послуг зобов`язані оплатити вжиті послуги, оскільки вони фактично користувалися ними, проте зазначеного обов`язку не виконали, внаслідок чого у них утворилась заборгованість у заявленому у позові розмірі.
Не погодившись з рішенням суду   ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в рішенні суду зазначено, що відповідач не просив застосувати строки позовної давності, проте це не відповідає дійсності. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження повноважень представника КП «Харківські теплові мережі». Також зазначив, що за адресою : АДРЕСА_1 проживають і інші особи, проте, КП «Харківські теплові мережі» в позовні вимоги пред`явлені тільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
До Харківського апеляційного суду надійшов відзив від КП «Харківські теплові мережі» на апеляційну скаргу.  Позивач вважає зазначені апелянтом доводи необґрунтованими та просить рішення суду залишити без змін. Зазначає, що період заборгованості з 01.04.2017 року не входить за строки позовної давності та КП «Харківські теплові мережі» має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстровані та постійно проживають за адресою: АДРЕСА_1 Згідно даних копії Публічного договору з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньо будинкових систем постачання гарячої води багатоквартирних будинків житлового фонду комунальної та інших форм власності від 01.07.2022 (а.с. 10) та копія Індивідуального договору про надання послуги з постачання гарячої води від 14.02.2024 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 29.12.2023 № 1405) (а.с. 9) відповідачі є споживачами послуг з теплопостачання, тобто опалення та підігріву води, що надає КП «Харківські теплові мережі».
Згідно відомостей про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання, в результаті неналежного виконання споживачами своїх зобов`язань по оплаті за спожиті комунальні послуги у період з листопада 2017 по липень 2024 утворилась заборгованість у розмірі 74 314,55 грн за постачання теплової енергії та 18 013,71 грн за постачання гарячої води (а.с. 4-5).
Даними відомості про нарахування та оплату за обслуговування ВБС теплопостачання та ВБС постачання гарячої води підтверджується, що відповідачі заборгували за період липня 2022 по липень 2024 року 1 304,75 грн за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання та 424,25 грн за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем постачання гарячої води (а.с. 6).
Згідно відомості про нарахування та оплату за абонентське обслуговування по послузі з постачання теплової енергії, по послузі з постачання гарячої води відповідачі заборгували за період квітня 2022 по липень 2024 – 764,40 грн – плати за абонентське обслуговування по послузі з постачання теплової енергії та 443,04 грн – плати за абонентське обслуговування по послузі з постачання гарячої води (а.с. 7).
Відповідно до розрахунку інфляційних витрат та 3 % річних за послуги з постачання теплової енергії та гарячої води за період з квітня 2019 по листопад 2021, нараховано 3 895,40 грн – інфляційних втрат та 1 420,06 грн – 3 % річних (а.с. 8).
У відповідності до частини першої статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.07.2023 № 2189-VIII ( надалі Закон № 2189-VIII) надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
При цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону № 1875-ІV, пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону № 2189-VIII обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України № 1875-IV, якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою.
Відповідно до частин 1 статті 9 Закону № 2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Відповідно до ч.3 ст.9 Закону № 2189-VIII дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Обов`язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень законодавства, закріплений також у статті 162 ЖК України.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 30жовтня 2013 року в справі № 6-59цс13 і від 20 квітня 2016 року в справі № 6-2951цс15, та у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року в справі № 750/12850/16-ц і від 06 листопада 2019 року в справі № 642/2858/16.
З 01.12.2021 на підставі частини 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання у багатоквартирних будинках регламентується положеннями індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії та індивідуального договору про надання послуги з постачання гарячої води, які за своєю правовою природою є публічними договорами приєднання та опубліковані на офіційному сайті надавача послуг.
З огляду на викладене правовідносини, що склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідачі є споживачами послуг з послуги з опалення та постачання гарячої води адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб та розрахунком позивача.
Постачання теплової енергії у житловий фонд на потреби опалення здійснюється на підставі розпоряджень місцевих органів влади про початок та закінчення опалювального сезону, а на потреби гарячого водопостачання - протягом року. Розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться виключно в грошовій формі відповідно до встановлених тарифів. Розрахунковим періодом є календарний місяць.
Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» надає послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, згідно із Законом Україні «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, що регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово- комунальних послуг (виконавець), і фізичної та юридичного особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальним споживачем є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Статтею 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що плата за абонентське обслуговування - платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір) або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньо будинкових систем про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньо будинкових систем) (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньо будинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води).
Згідно з пп. 1, 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Частиною 1 статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Відповідно до ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відсутність письмово оформленого договору з постачальником послуг не позбавляє споживача обов`язку сплачувати надані послуги.
Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 30  жовтня 2013 року в справі № 6-59цс13 і від 20 квітня 2016 року в  справі № 6-2951цс15, та у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року в справі № 750/12850/16-ц і від 06 листопада 2019 року в справі № 642/2858/16.
Так, положення ст. ст. 68, 162 Житлового Кодексу України, Правила користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою кабінету Міністрів України від 08.10.1992 р. № 572, п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення зобов`язують наймача, власника та орендаря житлового приміщення сплачувати житлово-комунальні послуги.
Згідно з п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року за №630, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.
У свою чергу заявник щомісяця направляє споживачам рахунки за послуги теплопостачання із зазначенням нарахувань за надані послуги та суми боргу.
Відповідно до ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).
При цьому правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено обов`язок з оплати вартості отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.
Як зазначено в ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
З огляду на зазначене, оскільки Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі» з 01 листопада 2017 року по 31 липня 2024 року надавались ОСОБА_1 та ОСОБА_2 послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, тому відповідачі повинні оплатити дані послуги у заявленому у позові розмірі.
Посилання апелянта на те, що застосування строків позовної давності колегією суддів не приймаються з огляду на таке.
Відповідно до ст. 257, п. 4 ст. 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Постановою Кабінету Міністрів Українивід 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» 540-IX від 30 березня 2020 року розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено, зокрема п. 12 такого змісту:«Під час дії карантину, встановленого КабінетомМіністрівУкраїни з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями257,258,362,559,681,728,786,1293цьогоКодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Вказаний Закон набрав законної сили з 02 квітня 2020 року.
Встановлений відповідно до постанови Кабінету Міністрів Українивід 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SАRS-СоV-2» в Україні карантин діяв з 12.03.2020 року до 30.06.2023 року.
Таким чином, строк позовної давності було продовжено на весь період дії карантину.
Крім того, відповідно до п.19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
У зв`язку з викладеним, починаючи з дня набрання чинності Законом України від 30.03.2020 № 540-IX, тобто з 02.04.2020 року, діє положення про продовження строків позовної давності на період дії карантину та воєнного стану в Україні.
Таким чином, з огляду на вищевикладене та встановлені судом обставини, суд у своєму рішенні правильно виніс рішення про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання у розмірі 95 264,15 грн за період з 01.07.2017 по 31.07.2024 з урахуванням продовжених строків позовної давності.
Що стосується вимог про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних суд зазначає, наступне.
У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.
Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.
У даному випадку правовідносини, які склалися між сторонами є грошовим зобов`язанням і на ці правовідносини поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
Відповідно до розрахунку інфляційних витрат та 3 % річних за послуги з постачання теплової енергії та гарячої води за період з квітня 2019 по листопад 2021, нараховано 3 895,40 грн – інфляційних втрат та 1 420,06 грн – 3 % річних (а.с. 8).
Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» зі змінами, внесеними згідно з Постановою Кабінету міністрів України № 390 від 21.04.2023 заборонено стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, утвореної після 24.02.2022 з дати початку по дату завершення бойових дій або тимчасової окупації територій. В подальшому до Постанови були внесені зміни № 1405 від 29.12.2023.
Проте, заборгованість, інфляційні витрати та 3 % річних нараховані відповідачу до 24.02.2022, а тому вимоги постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206 не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки вони нараховані до початку введення в дію воєнного стану в Україні. В подальшому в постанову було внесені зміни. 
Враховуючи вищенаведене, то суд правильно прийшов до висновку про задоволення позовних вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у сумі 1 420,06 грн та інфляційних витрати у сумі 3 895,40 грн .
Доводи апелянта ОСОБА_1 на те, що рішення суду підлягає скасуванню, оскільки за адресою АДРЕСА_1 зареєстрований не тільки він, а ще й інші особи, колегія суддів вважає необґрунтованими виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.
Частиною 3 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором ( частини 1, 4 ст. 543 ЦК України).
Отже, позивач має право заявити вимогу до одного із солідарних боржників, якими є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , а кожен з них, у разі самостійного виконання солідарного обов`язоку щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, мають право вимагати від інших боржників відшкодування у порядку регресу.
Колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо відсутності у Скопенка В.В. повноважень підписувати довіреності від імені КП «Харківські теплові мережі» за їх безпідставністю. До апеляційної скарги було додано витяг з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, в якому зазначається, що Скопенко В.В. є керівником юридичної особи «Харківські теплові мережі», який може вчиняти дії від імені юридичної особи (а.с. 103).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом правильно встановлені обставини у справі та характер спірних правовідносин, надана належна оцінка наданим позивачем доказам надання відповідачці житлово - комунальних послуг та неналежного виконання останньою обов`язку щодо їх оплати, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу на рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2024 року належить залишити без задоволення, а рішення суду – залишити без змін а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції немає.
Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 384 ЦПК України, суд
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задовольнити.
Рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2024 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови винготовлено 02 червня 2025 року.

Головуючий                                                                         О. Ю. Тичкова

Судді                                                                                 Ю.М. Мальований

Н.П.Пилипчук