Справа № 461/5844/23                                Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є. 
Провадження № 22-ц/811/3040/24                Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

14 травня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.
секретаря: Підлужного В.І. 
з участю: представника АТ «Ідея Банк» – Жовтонецький В.М. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 18 жовтня 2023 року, - 

ВСТАНОВИВ:

у липні 2023 року Акціонерне товариство «Ідея Банк» звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 29 червня 2021 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту та страхування № Е07.00212.008255972, за умовами якого позичальник отримала кредит в розмірі 110000 грн. зі сплатою 10.99% річних за користування кредитними коштами. Банк повністю виконав свої зобов`язання за умовами кредитного договору, надавши в розпорядження відповідача кредитні кошти, однак відповідач не повернула отримані кредитні кошти у встановлений кредитним договором термін та не сплатила нараховані платежі, в тому числі і відсотки за користування кредитними коштами, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість, яка станом на 20 червня 2023 року становить 167513.17 грн., з яких 76957.41 грн. – основний борг, 27449.62 грн. – прострочений борг, 6962.74 грн. – прострочені проценти, 5690.01 грн. – строкові проценти, 22647.84 – нарахована плата за обслуговування кредиту, 27805.55 грн. – прострочена плата за обслуговування кредиту.
З наведених підстав просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 167513.17 грн. 
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 18 жовтня 2023 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 117059,78 грн.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» судовий збір у розмірі 1875,60 грн.
Рішення суду оскаржила  ОСОБА_1 ,в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
Апелянт стверджує, що рішення суду ухвалено з порушенням норм процесуального права, оскільки вона зареєстрована в місті Хмельницькому, відтак даний спір підсудний Хмельницькому міськрайонному суду Хмельницької області. Пред`явлення позивачем позовних вимог до встановленого в кредитному договорі строку його виконання позбавило її можливості виконати свої зобов`язання за кредитним договором. Вважає, що договір кредиту та страхування № Е07.00212.008255972 від 29 червня 2021 року неукладений, оскільки відсутній підпис одного з учасників цього договору, а саме, Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс». Наданий позивачем розрахунок заборгованості не відповідає вимогам закону та умовам кредитного договору, оскільки позивач вимагає сплатити заборгованість за платежами, які не передбачені умовами договору, на загальну суму 62217.91 грн., а саме прострочений борг в розмірі 27449.62 грн., прострочені проценти в розмірі 6962.74 грн. та прострочена плата за обслуговування кредиту в розмірі 27805.55 грн. Умова договору про споживчий кредит щодо сплати комісії за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемною, оскільки вона може включати плату за надання інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, що суперечить вимогам Закону України «Про споживче кредитування». Зазначає, що умовами договору кредиту та страхування № Е07.00212.008255972 від 29 червня 2021 року передбачено, що сума кредиту становить 110 000 грн., однак фактично вона отримала кошти в розмірі 102611.94 грн. У період дії в Україні воєнного стану неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем, тому прострочені платежі у вигляді простроченого боргу, прострочених процентів та простроченої плати за обслуговування кредиту безпідставно нараховані позивачем. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Заслухавши суддю-доповідача, заперечення представника АТ «Ідея Банк» – Жовтонецького В.М. щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч.ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).
Задовольняючи частково позовні вимоги АТ «Ідея Банк», суд першої інстанції виходив з того, що отримавши в кредит кошти, відповідач прострочила сплату платежів за нарахованими процентами, належним чином не виконувала взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого у неї виникла заборгованість за тілом кредиту та нарахованими процентами, яка підлягає стягненню на користь позивача, а заборгованість за комісією за обслуговування кредиту нарахована на підставі умов договору, що є нікчемними, тому не підлягає стягненню.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем. Платежі за додаткові та супутні послуги третіх осіб, пов`язані з договором про споживчий кредит, не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. Якщо укладення договору про надання додаткових чи супутніх послуг третіми особами є обов`язковим для отримання кредиту або для отримання кредиту на умовах, що пропонуються кредитодавцем, споживач має бути прямо проінформований про це у письмовій формі (частина друга статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»).
Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору.
Судом встановлено, що 29 червня 2021 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту та страхування №Е07.00212.008255972, за умовами якої банк надає позичальнику кредит для власних потреб в розмірі 110000.00 грн. строком до 36 місяців шляхом переказу коштів в розмірі 102611.94 грн. на рахунок позичальника № НОМЕР_1 , та позичальник доручає банку оплатити страховий внесок за рахунок кредиту в розмірі 7388.06 грн. згідно з умовами договору добровільного страхування життя шляхом переказу коштів на рахунок ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна».
Відповідно до п. 1.5 договору кредиту та страхування № Е07.00212.008255972 від 29 червня 2021 року строк дії договору – до 29 червня 2024 року.
Пунктом 1.3 договору кредиту та страхування № Е07.00212.008255972 від 29 червня 2021 року передбачена змінювана процентна ставка, що становить 10.99 % річних.
Змінювана процентна ставка згідно з п. 1.3 договору визначається як змінна частина ставки в розмірі 9.5% збільшена на мару банку в розмірі 1.49% (п. 1.10 договору кредиту та страхування № Е07.00212.008255972 від 29 червня 2021 року). 
Згідно з п. 10.1 договору кредиту та страхування № Е07.00212.008255972 від 29 червня 2021 року клієнт зобов`язаний повертати суму кредиту, сплачувати нараховані проценти та плату за обслуговування кредиту на умовах цього договору в порядку, визначеному в п. 1.8 цього договору.
Вищенаведене спростовує доводи апелянта про те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не відповідає вимогам закону та умовам кредитного договору, оскільки позивач вимагає сплатити заборгованість за платежами , які не передбачені умовами договору. 
Пунктом 1.8 договору кредиту та страхування № Е07.00212.008255972 від 29 червня 2021 року передбачено, що дата повернення кредиту – 29 червня 2024 року. Повернення заборгованості здійснюється відповідно до порядку повернення кредиту згідно з графіком щомісячних платежів 
Графіком щомісячних платежів, який є додатком № 1 до договору кредиту та страхування № Е07.00212.008255972 від 29 червня 2021 року та підписаний позичальником, передбачено внесення позичальником щомісячного платежу на погашення кредитної заборгованості, частини якого зараховуються банком на погашення заборгованості за тілом кредиту, за відсотками за користування кредитними коштами та за комісією за обслуговування кредитної заборгованості. 
На підставі меморіального ордеру № 10140275 від 29 червня 2021 року суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 отримала кредитні кошти в розмірі 110000.00 грн. на підставі договору кредиту та страхування № Е07.00212.008255972 від 29 червня 2021 року та дійшов висновку, що банк виконав свої зобов`язання, надавши позичальнику кредитні кошти в розмірі та на умовах, передбачених договором.
Судом також встановлено, що позичальник періодично вносила платежі на погашення заборгованості, такі платежі не були постійними, а розмір платежів був нижчим за передбачений графіком розмір щомісячних платежів за кредитним договором № Е07.00212.008255972 від 29 червня 2021 року.
Випискою по рахунку № НОМЕР_1 , відкритому на ім`я ОСОБА_1 підтверджується, що позичальник сплачувала кошти на погашення кредитної заборгованості за кредитним договором № Е07.00212.008255972 від 29 червня 2021 року, укладеним між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , а саме: 27 серпня 2021 року – 6585.00 грн., 18 жовтня 2021 року – 5005.00 грн., 20 жовтня 2021 року – 1705.00 грн., 28 жовтня 2021 року – 6585.00 грн., 16 грудня 2021 року – 13200 грн., 31 січня 2022 року – 6685.00 грн., 15 червня 2022 року – 2005.00 грн.
Таким чином, ОСОБА_1 сплатила 41855 грн. на погашення заборгованості за кредитним договором № Е07.00212.008255972 від 29 червня 2021 року, укладеним між нею та АТ «Ідея Банк».
02 травня 2023 року АТ «Ідея Банк» надіслало на адресу відповідача вимогу про усунення порушень кредитних зобов`язань, в якій вимагало протягом тридцяти календарних днів з дня направлення цієї вимоги виконати зобов`язання за кредитним договором, а саме, достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто, до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нараховану на день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором.
У вимозі про усунення порушень кредитних зобов`язань від 02 травня 2023 року зазначено, що станом на 02 травня 2023 року у відповідача наявна заборгованість за кредитним договором у розмірі 167513,17 грн., яка складається із: заборгованості за основним боргом в розмірі 80325,51 грн., за простроченим основним боргом в розмірі 24081.52 грн., заборгованості за простроченими процентами в розмірі 6711,24 грн., заборгованості за строковими процентами в розмірі 5941.51 грн., заборгованості за строковою платою за обслуговування кредиту в розмірі 23225.42 грн. та заборгованості за простроченою платою за обслуговування кредиту в розмірі 27227.97 грн.
З долученої до матеріалів справи довідки-розрахунку заборгованості ОСОБА_1  за кредитними договором № Е07.00212.008255972 від 29 червня 2021 рокувбачається, що така становить 167513,17 грн., що складається із заборгованості за основним боргом в розмірі 76957.41 грн.,  за простроченим боргом в розмірі 27449.62 грн., за простроченими процентами в розмірі 6962.74 грн., за строковими процентами в розмірі 5690.01 грн., за нарахованою платою за обслуговування кредиту в розмірі 22647.84 грн., за простроченою платою за обслуговування кредиту в розмірі 27805.55 грн. 
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції вірно відмовив в задоволенні вимог банку про стягнення заборгованості за строковою платою за обслуговування кредиту в розмірі 23225.42 грн. та заборгованості за простроченою платою за обслуговування кредиту в розмірі 27227.97 грн. з огляду на нікчемність таких умов кредитного договору.
Доводи апелянта про неправомірність наданого банком розрахунку заборгованості з огляду на те, що у період дії в Україні воєнного стану неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем, є безпідставними, оскільки АТ «Ідея банк» не звертався до суду з вимогою про стягнення з ОСОБА_1 на користь банку неустойки. 
Слід зазначити те, що заперечуючи щодо задоволення позовних вимог, відповідач, всупереч вимогам ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження повного виконання нею зобов`язань за кредитним договором щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами та відсутності у неї заборгованості за кредитним договором, чи наявної заборгованості в іншому розмірі, не надала іншого розрахунку на спростування наданого банком розрахунку.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1  на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованості за кредитним договором № Е07.00212.008255972 від 29 червня 2021 року в розмірі 117059,78 грн. 
Колегія суддів враховує те, що ні кредитний договір № Е07.00212.008255972 від 29 червня 2021 року, ні окремі його умови, ОСОБА_1 не оспорювалися, недійсними в судовому порядку не визнавалися, а відтак підлягали обов`язковому виконанню їх сторонами. 
Доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для відмови у задоволенні позову у зв`язку з розглядом справи судом першої інстанції з порушенням правил територіальної підсудності є безпідставними з огляду на таке.
Територіальна підсудність – це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.
Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суддя має перевірити належність справи до юрисдикції та підсудності суду.
Дотриманням судами процесуальних норм інституту підсудності означає дотримання положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке гарантує, що кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Положеннями статті 27 ЦПК України визначено загальні випадки підсудності справ за місцем проживання або місцезнаходження відповідача.
Згідно з ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
Положеннями статті 28 ЦПК України визначено випадки підсудності справ за вибором позивача.
Відповідно до ч. 8 ст. 28 ЦПК України позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.
Позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу (ч. 16 ст. 28 ЦПК України).
Згідно з роз`ясненями п. 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності, підсудна справа, належить виключно позивачеві.
Пунктом 3 договору кредиту та страхування № Е07.00212.008255972 від 29 червня 2021 року, укладеного між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , передбачено, що нанесенням власноручного підпису під цим договором, клієнт акцептує публічну пропозицію про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (далі - ДКБОФО) та публічну оферту на укладення договору про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки банку, які зберігаються на офіційному сайті Банку https://ideabank.ua/uk/about/public-contracts. Підтверджує, що в день укладення цього договору відділенні банку або кредитного посередника, за його вибором йому надано ДКБОФО та Тарифи, вони йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Погоджується з тим, що ДКБОФО та Тарифи, які є невід`ємною частиною ДКБОФО, Графік щомісячних платежів (Додаток №1 до Договору) є невід`ємними складовими цього Договору та зобов`язується виконувати їх умови.
Протоколом засідання правління банку № 03/17-07 від 17 березня 2021 року затверджено публічну пропозицію АТ «Ідея Банк» про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, з якою погодилася позичальник, укладаючи кредитний договір.
Відповідно до п. 9.22 договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб договір кредиту виконується за місцем знаходження банку: 79008, м. Львів, Галицький район, вул. Валова, 11, та у випадку спору між сторонами за цим договором, позов може пред`являтися також за місцем виконання кредитного договору.
Оскільки сторони погодили, що цей договір виконується за місцем знаходження банку: 79008, м. Львів, Галицький р-н, вул. Валова, 11, що належить до територіальної підсудності Галицького районного суду м. Львова, в даній справі допускається альтернативна підсудність за місцем виконання договору або за місцем проживання чи перебування відповідача на вибір позивача, відтак, звернувшись з позовом до Галицького районного суду м. Львова, Акціонерне товариство «Ідея Банк» скористалося своїм процесуальним правом на звернення до суду за вибором позивача, тому правила підсудності, які встановлені ст.ст. 27-28 ЦПК України, при розгляді даної справи не були порушені.
Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.
Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatismutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 жовтня 2023 року– залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 14.05.2025 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета 

Судді: О.М. Ванівський 

Р.П. Цяцяк