ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

16 квітня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/11331/21	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Шлай А.В. (доповідач),
                               суддів:  Баранник Н.П., Кругового О.О.,     
  
                    розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 р. (суддя Юрков Е.Ю.) в адміністративній справі №160/11331/21 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації, Комунального закладу "Центр здійснення соціальних виплат та надання інформаційно-консультативної допомоги з питань соціального захисту населення" Дніпропетровської обласної ради, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-         

В С Т А Н О В И В:

          Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2021 р., яке набрало законної сили 19 жовтня 2021 р., визнано протиправною бездіяльність Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком та зобов`язано Департамент соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації нарахувати та виплатити ОСОБА_1  недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги.
          Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 березня 2023 р. в порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено судовий контроль за виконанням рішення суду  та зобов`язано Департамент соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації подати звіт про його виконання. 
          У зв`язку із неподанням звіту у строк, встановлений судом, ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2023 р. встановлено новий строк для подання звіту про виконання рішення суду.
           Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 р. Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації відмовлено  у прийнятті звіту про виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2021 р. у справі №160/11331/21. На його директора - ОСОБА_2 накладено штраф у розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 60560,00 грн., з яких стягнуто  на користь ОСОБА_1 30280,00 грн., до Державного бюджету України - 30280,00 грн. Судом також зобов`язано Департамент соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації подати звіт про виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2021 р. у справі №160/11331/21 у строк, який становить три місяці, з дати отримання копії цієї ухвали, і роз`яснено, що звіт суб`єкта владних повноважень про виконання судового рішення має відповідати вимогам, встановленим частинами 2,3 статті 382-2 КАС України.
          У поданій апеляційній скарзі Департамент соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації просить ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 р.  скасувати в частині накладення штрафу в сумі 60650,00 грн. на керівника суб`єкта владних повноважень.
          В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено про те, що при постановлені оскарженої ухвали судом першої інстанції не було враховано, що розпорядником бюджетних коштів та відповідальним виконавцем бюджетної програми є Мінсоцполітики. Департаментом соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації не допускалось умисного невиконання рішення суду у справі № 160/11331/21, а його керівником недобросовісних дій не вчинялось, тому законні підстави для накладення штрафу, як міри покарання, відсутні. 
          У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити оскаржену ухвалу без змін, зазначаючи про те, що відповідач не надав суду жодних доказів на підтвердження обставин, які викладені у звіті. До звіту було додано лише Положення про Департамент. Письмові докази, які долучені до апеляційної скарги, не досліджувались судом
першої інстанції, адже такі докази разом із звітом не надавалися. Ситуація, яка склалася навколо виплати Департаментом допомоги до 5 травня за 2021 р. учасникам бойових дій, ветеранам війни, учасникам війни та іншим категоріям громадян є дуже ганебною та недопустимою. ОСОБА_1 вважає, що вона як особа, яка  народилася під у час голодомору; її дитинство припало на період Другої світової війни; її старість (кінець життя) припадає на період Російсько-Української війни,  у віці 93 років, має право на швидке та своєчасне виконання Державою своїх зобов`язань щодо соціальних гарантій.
          Розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, як це передбачено статтею 311 Кодексу адміністративного судочинства України. 
          Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено статтею 308 цього ж Кодексу.
          Статтею 129-1 Конституції України гарантовано, що  Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
          Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах регламентовані Розділом ІУ Кодексу адміністративного судочинства України.
          Статтею 370 цього Кодексу передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
          Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення положень про судовий контроль за виконанням судових рішень" № 4094-ІХ від 21.11.2024, який набрав чинності 19.12.2024, Кодекс адміністративного судочинства України був доповнений статтями 381-1, 382-1-382-3, а стаття 382 була викладена в новій редакції.
          Відповідно статті 381-1 цього Кодексу судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції. Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому статтями 287, 382-382-3 і 383 цього Кодексу.
          Статтею 382-3 Кодексу адміністративного судочинства України визначені рішення, які приймає суд  за наслідками розгляду звіту про виконання судового рішення.
          Так, згідно частини 1 цієї статті, за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами частини п`ятої статті 382-1 цього Кодексу. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.
          Частиною 2 передбачено, що суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення. Суд також відмовляє у прийнятті звіту, якщо звіт подано без додержання вимог частин другої та/або третьої статті 382-2 цього Кодексу.
          Частиною 3 визначено, що у разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту суд накладає на керівника суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також додатково може встановити новий строк подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу або за власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення. 
          Частиною 4 передбачено, що половина суми штрафу стягується на користь заявника, інша половина - до Державного бюджету України.
          Колегія суддів звертає увагу, що до внесення змін Законом №4094-ІХ,  Кодекс адміністративного судочинства України  наділяв суд процесуальним правом, а не визначав як обов`язок,  накладення  на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу (стаття 382 в редакції до 19.12.2024).
          Частина 3 статті 382-3 Кодексу адміністративного судочинства України (діє з 19.12.2024)  визначає, що суд накладає (безальтернативно) на керівника суб`єкта владних повноважень штраф у разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту. 
          Зважаючи на те, що ухвалою від 17 лютого 2025 р. Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації відмовлено  у прийнятті звіту про виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2021 р. у справі №160/11331/21, накладення на його керівника штрафу здійснено судом першої інстанції з дотриманням норм процесуального права. 
          Колегія суддів також враховує, що зазначена ухвала суду оскаржена Департаментом соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації виключно в частині накладення штрафу на його керівника. В частині відмови у прийнятті звіту ухвала суду від 17 лютого 2025 р. ним не оскаржена, тому додані до апеляційної скарги документи на підтвердження вчинення дій по виконанню рішення суду колегією суддів не приймаються. 
          Доводи скаржника про необхідність застосування правових висновків Верховного Суду за наведеним ним переліком, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки висновки суду касаційної інстанції були зроблені за іншого правового регулювання питання судового контролю, а відтак - не можуть вважатись релевантними до спірних правовідносин.   
          Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
          Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
          
П О С Т А Н О В И В:

          Апеляційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації - залишити без задоволення.
          Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 р.  в адміністративній справі №160/11331/21 - залишити без змін.
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 16 квітня 2025 р. і оскарженню в касаційному порядку не підлягає згідно частини 2 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя                                                                      А.В. Шлай 

                               суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      О.О. Круговий