ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року 
м. Київ

cправа №  902/333/24 

Верховний Суд у складі суддів   Касаційного господарського суду: 
Огородніка К.М.- головуючого,   Білоуса В.В., Жукова С.В.,

за участю секретаря судового засідання Сулім А.В.,

за участю представника ГУ ДПС у Вінницькій області - Панасюк В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні  в режимі відеоконференції касаційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області
на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.02.2025
та постанову Господарського суду Вінницької області від 06.11.2024
у справі         № 902/333/24
за заявою ОСОБА_1 
про неплатоспроможність.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 16.04.2024 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 ,  введено процедуру реструктуризації боргів боржника, призначено керуючим реструктуризацією у справі арбітражного керуючого Будза О.М.

17.04.2024 здійснено офіційне оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника фізичної особи - ОСОБА_1 та встановлено строк подання заяв кредиторів з вимогами до боржника: протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі.

Від Головного управління ДПС у Вінницькій області (далі - ГУ ДПС у Вінницькій області, Управління) надійшла заява про визнання грошових вимог до боржника в сумі 1 638 839,01 грн.

Ухвалою суду від 30.05.2024 визнано грошові вимоги ГУ ДПС у Вінницькій до фізичної особи ОСОБА_2 в розмірі 1 638 839,01 грн,  встановлено перелік та розмір визнаних судом вимог кредиторів, що підлягають внесенню арбітражним керуючим (керуючим реструктуризацією) Будзом О.М. до реєстру вимог кредиторів боржника фізичної особи ОСОБА_1 та призначено судове засідання у справ.

Від арбітражного керуючого Будза О.М. надійшло клопотання № 02-08/24 від 25.06.2024 про визнання боржника банкрутом та введення процедури погашення боргів боржника.

В обґрунтування клопотання зазначав, що 30.05.2024 ухвалою Господарського суду Вінницької області визнано грошові вимоги Головного управління ДПС у Вінницькій області до фізичної особи ОСОБА_1 в загальній сумі - 1638839,01 грн. В дану суму заборгованості в тому числі входить борг по єдиному соціальному внеску в загальній сумі - 70 814,55 грн.

Вказував на те, що  план реструктуризації боргів боржника не може бути поданий, оскільки відповідно до        частини першої статті 125 Кодексу України з процедур банкрутства  (далі - КУзПБ) борг по єдиному соціальному внеску не підлягає реструктуризації, на думку арбітражного керуючого, єдиним можливим рішенням щодо застосування подальшої судової процедури щодо боржника фізичної особи ОСОБА_1 є звернення до господарського суду з клопотанням про визнання боржника банкрутом та введення процедури погашення боргів боржника.

Короткий зміст постанов судів першої та апеляційної інстанції

Господарський суд Вінницької області постановою від 06.11.2024, залишеною без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.02.2025,  припинив процедуру реструктуризації боргів фізичної особи ОСОБА_1 , припинив повноваження керуючого реструктуризацією боргів фізичної особи ОСОБА_1 арбітражного керуючого Будза О. М., визнав банкрутом фізичну особу ОСОБА_1 , ввів процедуру погашення боргів боржника, призначив керуючим реалізацією майна фізичної особи ОСОБА_1 арбітражного керуючого арбітражного керуючого Будза О.М.

В обґрунтування постанови суди з посиланням на положення статей 6, 28, 123, 125, 126, 130 КУзПБ, постанови Верховного Суду від 22.05.2022 у справі №903/806/20, від 22.09.2021 у справі №910/6639/20,    зазначили, що фінансовий стан боржника характеризується ознаками неплатоспроможності; плану реструктуризації боргів боржника, схваленого зборами кредиторів та погодженого боржником, не надано; майнові активи для задоволення вимог кредиторів відсутні; погашення визнаних судом вимог кредиторів можливе не інакше як через введення процедури погашення боргів боржника.
Суди виходили з того, що боржник фінансово не спроможний погасити борг по єдиному соціальному внеску в сумі - 70 814,55 грн, тому розгляд проекту плану реструктуризації боргів боржника та прийняття рішення про схвалення або не схвалення плану реструктуризації боргів боржника не можливий, оскільки відповідно до частини першої статті 125 КУзПБ обов`язковою умовою затвердження плану реструктуризації боргів боржника є повне погашення боргу по єдиному соціальному внеску до затвердження самого плану.

Суди також зауважили, що матеріали справи в їх сукупності свідчать про належне виконання ОСОБА_1 обов`язків, покладених КУзПБ на боржника; обставин, які б підтверджували прояв боржником недобросовісності по відношенню до кредитора, не встановлено.

Короткий зміст  доводів та вимог касаційної скарги

ГУ ДПС у Вінницькій області подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Господарського суду Вінницької області від 06.11.2024 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.02.2025 у справі, ухвалити нове рішення про закриття провадження у справі.

В якості підстави касаційного оскарження зазначає обставини, визначені пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України.

Неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права без урахування висновку, викладеного у постанові Верховного Суду, Управління вбачає у неправильному застосуванні частини першої статті 130 КУзПБ без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах про те, що обставини, що свідчать про недобросовісну поведінку боржника у сукупності з іншими обставинами справи підлягають врахуванню господарським судом як підстави для ухвалення рішення про закриття провадження у справі, замість переходу до процедури погашення боргів боржника викладених у постановах Верховного Суду від 26.05.2022 у справі № 903/806/20, від 22.09.2021 у справі №910/6639/20, від 26.05.2022 у справі № 903/806/20, від 17.10.2023 у справі №902/276/22, від 07.12.2023 у справі №902/986/21, від 25.08.2021 у справі №925/473/20, від 01.11.2022 у справі №904/6042/20, від 17.01.2023 у справі №914/3085/21, від 08.12.2022 у справі №916/1941/21, Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 26.05.2022 у справі № 903/806/20 та від 22.09.2021 у справі №910/6639/20.

Скаржник вважає, що висновок про перехід до процедури погашення боргів зроблений без надання судами належної оцінки обставинам справи та здійснений на підставі формального застосування судом статті 130 КУзПБ, суди безпідставно не взяли до уваги недобросовісність боржника та обставини, які вказують на наявність підстав для закриття провадження у справі.

Управління також стверджує про необґрунтованість посилання судів на частину третю статті 125 КУзПБ, як на підставу для неподання плану реструктуризації боргів боржника, зазначаючи, що вказана норми не містить положення, яке звільняє боржника від обов`язку надати план реструктуризації. Неподання погодженого боржником і схваленого кредиторами плану реструктуризації боргів є підставою для закриття провадження у справі №902/333/24.

Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі

Керуючий реалізацією майна боржника арбітражний керуючий Будз О. М. у відзиві заперечує вимоги та доводи касаційної скаргу, вважає, що оскаржувані постанови судів першої та апеляційної інстанції прийняті з повним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, з дотриманням норм матеріального та процесуального права. 

На спростування доводів касаційної скарги звертає увагу на те, що причиною неподання погодженого боржником і схваленого кредиторами плану реструктуризації є те, що непогашений борг ОСОБА_2 по єдиному соціальному внеску, не підлягає реструктуризації відповідно до частини першої статті 125 КУзПБ. 

Боржник у відзиві заперечує проти поданої Управлінням касаційної скарги, вважає її безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. На його думку, матеріали справи свідчать про належне виконання ним обов`язків, покладених на боржника, та відсутність обставин, які б підтверджували прояв боржником недобросовісності по відношенню до кредитора.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій

Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що згідно зі статтею 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Предметом касаційного перегляду у цій справі стало питання щодо наявності/відсутності підстав для переходу від процедури реструктуризації боргів боржника до процедури погашення боргів.

Здійснивши перевірку правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваних постанов, оцінивши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов таких висновків. 

Стаття 6 КУзПБ визначає перелік судових процедур, які застосовуються щодо боржника. Згідно з частиною другою названої статті до боржника - фізичної особи застосовуються такі судові процедури: реструктуризація боргів боржника; погашення боргів боржника. Процедура погашення боргів боржника вводиться у справі про неплатоспроможність разом з визнанням боржника банкрутом.

Реструктуризація боргів боржника - це судова процедура у справі про неплатоспроможність фізичної особи, що застосовується з метою відновлення платоспроможності боржника шляхом зміни способу та порядку виконання його зобов`язань згідно з планом реструктуризації боргів боржника.

Погашення боргів боржника - судова процедура у справі про неплатоспроможність фізичної особи, що застосовується з метою задоволення вимог кредиторів за рахунок реалізації майна банкрута, визнаного банкрутом у порядку, встановленому цим Кодексом (стаття 1 КУзПБ).

За змістом статті 116 КУзПБ лише боржник наділений правом ініціювати справу про його неплатоспроможність.

Верховний Суд зауважує, що КУзПБ запроваджено "добровільне банкрутство" боржника фізичної особи, що не є обов`язком, а правом, яким боржник, у разі дотримання певних вимог, може скористатися задля реструктуризації його боргів, прощення (списання) вимог кредиторів та/або звільнення від боргів і відновлення його платоспроможності.

За змістом приписів Книги четвертої КУзПБ законодавцем презюмується, що фізична особа - боржник, ініціюючи стосовно себе справу про неплатоспроможність, прагне досягнути компромісу з кредиторами щодо зміни способу та порядку виконання його зобов`язань, а у разі недосягнення згоди стосовно плану реструктуризації боргів, такий боржник припускає визнання його банкрутом і задоволення кредиторських вимог за рахунок коштів від продажу його майна.

Згідно з частиною п`ятою статті 119 КУзПБ в ухвалі про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника господарський суд серед іншого зазначає про введення процедури реструктуризації боргів боржника.

Згідно з усталеною правовою позицією Верховного Суду, процедура реструктуризації боргів боржника є першим, обов`язковим та пріоритетним етапом справи про неплатоспроможність фізичної особи, у якій боржник може реалізувати право на зміну способу та порядку сплати боргів з урахуванням його об`єктивних можливостей і прагнення до розрахунку з кредиторами, маючи гарантії залишення частини доходу на задоволення побутових потреб та може отримати прощення (списання) кредиторських вимог чи їх частини.

Саме на цьому акцентував Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 22.09.2021 у справі № 910/6639/20, вказавши, що з огляду на мету та цілі КУзПБ інститут неплатоспроможності фізичних осіб призначений для зняття з боржника - фізичної особи тягаря боргів, які мають значний розмір та не можуть бути погашені за рахунок поточних доходів і належного цій особі майна. Правове регулювання відносин, що виникають між боржником та іншими учасниками справи про неплатоспроможність, має на меті поетапно створити для боржника - фізичної особи найбільш сприятливі умови для погашення боргів шляхом їх реструктуризації, а при нерезультативності таких заходів - забезпечити ефективний механізм продажу активів боржника.

КУзПБ містить низку процесуальних запобіжників задля уникнення недобросовісного використання боржником судових процедур неплатоспроможності, зокрема передбачає дискрецію господарського суду у вирішенні питання щодо можливості подальшого руху справи про неплатоспроможність, якщо протягом трьох місяців з дня введення процедури реструктуризації боргів боржника мета цієї процедури не досягнута (частина одинадцята статті 126 КУзПБ).

Так, згідно з частиною одинадцятою статті 126 КУзПБ якщо протягом трьох місяців з дня постановлення ухвали про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність і введення процедури реструктуризації боргів боржника до господарського суду не поданий погоджений боржником і схвалений кредиторами план реструктуризації боргів боржника, господарський суд має право прийняти рішення про визнання боржника банкрутом і відкриття процедури погашення боргів боржника відповідно до цього Кодексу або про закриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Частиною першою статті 130 КУзПБ також передбачено, що господарський суд ухвалює постанову про визнання боржника банкрутом і введення процедури погашення боргів боржника у разі, якщо протягом 120 днів з дня відкриття провадження у справі про неплатоспроможність зборами кредиторів не прийнято рішення про схвалення плану реструктуризації боргів боржника або прийнято рішення про перехід до процедури погашення боргів боржника.

Верховний Суд сформулював сталу правову позицію, за змістом якої суд може прийняти рішення про перехід до процедури погашення боргів боржника, лише за умови добросовісного виконання боржником своїх обов`язків та якщо протягом 120 днів з дня відкриття провадження у справі про неплатоспроможність зборами кредиторів не прийнято рішення про схвалення плану реструктуризації боргів боржника (частина перша статті 130 КУзПБ).

У постанові від 26.05.2022 у справі № 903/806/20 Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду зазначив, що приписи частини першої статті 130 КУзПБ не повинні застосовуватися судами суто формально та зводитися до підрахунку строків чи встановлення відсутності/наявності рішення зборів кредиторів про схвалення плану реструктуризації боргів боржника без встановлення господарським судом обставин справи, перевірки дотримання процесуальних гарантій реалізації прав і захисту інтересів сторін, а також з`ясування підстав для закриття провадження у справі, зокрема за частиною сьомою статті 123, частиною одинадцятою статті 126 КУзПБ.

У справі, що наразі переглядається, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для переходу до процедури погашення боргів боржника, оскільки: плану реструктуризації боргів боржника, схваленого зборами кредиторів та погодженого боржником, не надано; фінансовий стан боржника характеризується ознаками неплатоспроможності; майнові активи для задоволення вимог кредиторів відсутні; погашення визнаних судом вимог кредиторів можливе не інакше як через введення процедури погашення боргів боржника.

Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 22.09.2021 у справі №910/6639/20 акцентував увагу на тому, що до спливу встановленого у частині одинадцятій статті 126 КУзПБ строку керуючий реструктуризацією зобов`язаний виконати в повному обсязі покладені на нього завдання, зокрема щодо перевірки майнового стану боржника та забезпечення розгляду зборами кредиторів плану реструктуризації боргів, а господарський суд повинен забезпечити дотримання процесуальних строків та гарантій реалізації прав і захисту інтересів сторін у судовій процедурі реструктуризації боргів боржника.

Отже, керуючий реструктуризацією здійснює перевірку декларації боржника, оформлює висновки за результатами проведеної перевірки та, у разі виявлення ним неповної та/або недостовірної інформації про майно, доходи та витрати боржника та членів його сім`ї, обов`язково її доводить до відома боржнику, у результаті чого в останнього виникає право виправити декларацію у строк встановлений законом (правова позиція аналогічного змісту наведена у постанові від 03.12.2024 у справі № 916/197/23).

Звіт керуючого реструктуризацією про результати перевірки декларацій боржника є одним із ключових процесуальних документів у справі про неплатоспроможність фізичної особи, оскільки є засобом перевірки добросовісності боржника.

Проте суд першої інстанції, ухвалюючи постанову про визнання боржника банкрутом, лише зазначив про наявність у справі звіту керуючого реструктуризацією, проте не надав оцінки його змісту та належності здійснених ним заходів щодо перевірки декларацій про майновий стан боржника.

У свою чергу, суд апеляційної інстанції також не надав оцінки змісту ні звіту керуючого реструктуризацією про результати перевірки декларацій боржника, ні відповідним доводам апеляційної скарги Управління.

Перевірка декларацій про майновий стан боржника є однією з ключових функцій арбітражного керуючого у справі про неплатоспроможність фізичної особи, оскільки її метою є встановлення повного і достовірного переліку активів та зобов`язань боржника та дозволяє виявити можливі факти приховування майна та/або доходів боржника.

Колегія суддів зауважує, що вказівка на відповідність форми декларації вимогам нормативно-правовим актам без перевірки її змісту на достовірність вказаних у цій декларації даних не може вважатися належним виконанням такого ключового аспекту процедури реструктуризації боргів боржника як перевірка майнового стану боржника.

За змістом абзацу другого частини другої статті 6, частини перша статті 130 КУзПБ процедура погашення боргів боржника вводиться у справі про неплатоспроможність фізичної особи одночасно з визнанням банкрутом боржника, тобто у разі встановлення ознак неплатоспроможності боржника.

При цьому своєчасне та належне виконання керуючим реструктуризацією завдань з перевірки майнового стану боржника є запорукою адекватної оцінки стану неплатоспроможності боржника та його можливостей погасити борг, відтак сприятиме досягненню компромісу при узгодженні сторонами плану реструктуризації боргів (див. пункт 71 постанови Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 26.05.2022 у справі № 903/806/20).

Разом з тим, у справі, що переглядається, суди застосували приписи частини першої статті 130 КУзПБ суто формально та звели застосування цієї норми до підрахунку строків та встановлення неможливості подання плану реструктуризації боргів боржника.

Вказавши про наявність ознак неплатоспроможності боржника та про відсутність майнових активи з посилання на  проведену керуючим реструктуризацією перевірку декларації боржника про майновий стан, суди не проаналізували поданий керуючим реструктуризацією звіт про результати перевірки декларацій боржника, не перевірили обґрунтованість доводів та доказів, на  яких він базується. 

Під час розгляду цієї справи як в суді першої, так і апеляційної інстанцій Управління наголошувало на неналежному здійсненні керуючим реструктуризацією обов`язку щодо реальної перевірки декларацій про майновий стан боржника. З посиланням на інформаційні довідки Державного реєстру речових прав зазначало про неповну/недостовірну інформацію у виправлених декларація про майновий  стан боржника, витрати боржника та членів його сім`ї. Однак, оскаржувані судові рішення не містять з`ясування наведених обставин з наданням їм правової оцінки.

Крім того, констатуючи відсутність плану реструктуризації боргів боржника суди обох попередніх інстанцій виходили з того, що внаслідок визнанням податкового боргу боржника безнадійним та його    списання,  непогашеною залишилась сума єдиного соціального внеску, яка не підлягає реструктуризації, що, за їх доводами, унеможливлює подання плану реструктуризації боргів відповідно до частини третьої статті 125 КУзПБ.

Колегія суддів з цього приводу зазначає, що скасування Верховний Судом постановою від 21.05.2025 у цій справі ухвали суду першої інстанції від 06.11.2024 про визнання податкового боргу безнадійним і його списання, та постанови суду апеляційної інстанції від  11.02.2025, свідчить про передчасність висновку судів про неможливість подання плану  реструктуризації, як однієї з підстав для  введення процедури погашення боргів боржника.

Підсумовуючи наведене вище, Верховний Суд дійшов висновку про неповне з`ясування фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, що свідчить про передчасність висновку судів про можливість застосування до ОСОБА_2 наступної судової процедури, зокрема визнання його банкрутом і відкриття процедури погашення боргів боржника, оскільки це може призвести до недобросовісного використання боржником судових процедур неплатоспроможності для списання заборгованості.

Відсутність у суду касаційної інстанції процесуальної можливості дослідження доказів та встановлення обставин справи унеможливлюють прийняття Верховним Судом рішення по суті справи, а тому прийняті у справі постанови судів першої та апеляційної інстанції слід скасувати з направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Водночас, доводи Управління щодо необхідності закриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи колегія суддів вважає передчасними з огляду на скасування судових рішень про визнання податкового боргу безнадійним і його списання, та відсутність встановлених судами обох інстанцій обставин, які б підтверджували недобросовісну поведінку боржника, про яку стверджує скаржник, а також з огляду на ненадання судами належної оцінки діям керуючого реструктуризації щодо перевірки декларацій про майновий стан боржника.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає обґрунтованими підстави касаційного оскарження та погоджується з тими доводами скаржника, які відповідають висновкам суду, наведеним у мотивувальній частині цієї постанови.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд.

За таких обставин, відсутність у Верховного Суду процесуальної можливості з`ясувати дійсні обставини справи перешкоджає прийняттю рішення по суті справи, тому постановлені судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Розподіл судових витрат

Оскільки в цьому випадку справа направляється на новий розгляд до суду першої інстанції, розподіл судових витрат Верховним Судом не здійснюється.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 304, 308, 310, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області задовольнити частково.
2. Постанову     Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.02.2025 та постанову Господарського суду Вінницької області  від  06.11.2024  у справі №902/333/24 скасувати.
3. Справу № 902/333/24 в скасованій частині передати на новий розгляд до Господарського суду Вінницької області.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                Огороднік К.М.

Судді                                                                                Білоус В.В.

                                                                                Жуков С.В.