Справа № 128/4473/24
Провадження № 22-ц/801/838/2025
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шевчук Л. П.
Доповідач:Панасюк О. С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2025 року	Справа № 128/4473/24	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),
суддів Сала Т. Б., Шемети Т. М.,
з участю секретаря судового засідання Куленко О. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області у складі судді Шевчук Л. П. від 03 лютого 2025 року,

встановив:

       У листопаді 2024 року Акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі – АТ «Універсал Банк») звернулося до суду з цим позовом, за яким просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь 322 939 грн 64 к. заборгованості за Договором про надання банківських послуг «Monobank» від 24 листопада 2018 року.
       На обґрунтування позовних вимог покликалося на те, що 24 листопада 2018 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 180 000 грн 00 к. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, свої зобов`язання за кредитним договором виконував неналежним чином, у зв`язку з чим станом на 09 травня 2024 року утворилася заборгованість у зазначеному розмірі.
       Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 03 лютого 2025 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за тілом кредиту в сумі 322 939 грн 64 к. та 4 844 грн 10 к. судового збору.
       Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що між сторонами виникли кредитні відносини, позичальник отримав кошти, не повернув кредит, тому з нього стягнуто заборгованість за тілом кредиту. 
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просив рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 03 лютого 2025 року скасувати та ухвалити нове про відмову у позові.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що АТ «Універсал Банк» не довело належними та допустимими доказами підписання відповідачем Умов і правил обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів мonobank (далі Умови і правила); загальні умови випуску та обслуговування платіжних карток «Monobank» та Паспорту споживчого кредиту шляхом використання його електронного цифрового підпису. Тому відсутні підстави вважати, що він був ознайомлений саме з наданими позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог Умовами та Паспортом споживчого кредиту та узгодив будь-які умови кредитування, в тому числі відсутні умови договору про сплату відсотків, встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Таким чином відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ «Універсал Банк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.         
       Пред`являючи вимоги про погашення кредиту банк просив стягнути збільшене тіло кредиту в розмірі 322 939 грн 64 к., хоча попередньо в цьому ж самому позові повідомляв про встановлення позичальнику іншої суми кредитного ліміту – 180 000 грн 00 к., меншої майже у два рази, що свідчить на помилковість суми нарахувань та на неможливість встановити дійсний розмір ліміту. 
       Також зазначав, що позивач пропустив строки позовної давності за вимогами щодо стягнення заборгованості.
       Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
       Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.
       Частинами першою – четвертою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
       Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.        
       Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Судом встановлено, що 24 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «Універсал Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим у цей же день 24 листопада 2018 року підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг. Положеннями анкети-заяви визначено, що вона разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг. ОСОБА_1 в анкеті-заяві засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладення електронного цифрового підпису у мобільному додатку.
       Підписавши анкету-заяву  ОСОБА_1 погодився з усіма Умовами та правилами зазначеними в ній та відповідно отримав кошти.
       Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 24 листопада 2018 року станом на 09 травня 2024 року становить 322 939 грн 64 к. (заборгованість за наданим кредитом / тіло кредиту).
       Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит.
       Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
       Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір).
       До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Згідно з цією статтею ЦК України, ураховуючи підпункт 2.3 пункту 2 Розділу ІІ Умов і правил, договір, що укладений між банком та ОСОБА_1 , є змішаним договором, в якому містяться елементи різних договорів, в тому числі, але не виключно, договорів банківського рахунку, депозитного договору, договору про надання кредиту.
       У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
       Відповідно до статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
       Закон України «Про електронну комерцію» (далі – Закон) визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
       Відповідно до частин сьомої, дванадцятої статті 11 Закону електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у визначеному статтею 12 цього Закону порядку, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
       Статтею 12 Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
       Норми статті 11 Закону відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису, визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму.
       Як видно з анкети-заяви від 24 листопада 2018 року для ОСОБА_1 згенерована ключова пара з особистим ключем, яка використовувалася для накладення електронного цифрового підпису у мобільному додатку (електронний сервіс банку для надання банківських послуг клієнту), з метою засвідчення дій згідно з договором про надання банківських послуг.
       Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
       З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту є правильним.
       Розрахунок заборгованості за договором від 24 листопада 2018 року, укладеним між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 , наданий суду позивачем, є належним та допустимим доказом, стосовно надання банком кредитних коштів клієнту, отримання і використання таких коштів клієнтом, нарахування банком відсотків, а також часткове погашення позичальником заборгованості за кредитним договором.
       Зокрема вказаним розрахунком підтверджується те, що ОСОБА_1 активував платіжну картку, активно користувався кредитними коштами і здійснював періодичне погашення кредиту. 
       За умовами кредитного договору позичальник має своєчасно повертати кредит та проценти платежами, однак  ОСОБА_1 не виконував цих обов`язків. Станом на 30 травня 2023 року у  ОСОБА_1 прострочення зобов`язання зі сплаті щомісячного мінімального платежу за договором сягнуло понад 90 днів, у зв`язку з чим відповідно до підпункту 5.16 пункту 5 розділу ІІ Умов і правил, відбулось істотне порушення клієнтом зобов`язань, уся заборгованість стала простороченою: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) становить 322 939 грн 64 к.
       З виписки про рух коштів по картковому рахунку  ОСОБА_1 видно, що баланс на кінець періоду складає (мінус) – -176 472 грн 64 к. Тобто сама заборгованість складає 322 939 грн 64 к. Ця заборгованість складається з повністю використаного боржником кредитного ліміту та суми овердрафту (мінус по картці), яка становить (мінус) – -176 472 грн 64 к.
       Отже сума коштів, яка не повернута відповідачем банку складається із використаного кредитного ліміту у розмірі 146 467 грн 00 к. та 176 472 грн 64 к. та становить загалом 322 939 грн 64 к.
       Овердрафт (перевитрата по рахунку) – це поновлювана форма кредитування, яка дає змогу клієнтові банку знімати гроші зі свого банківського рахунку чи картки, перевищуючи їхній баланс, тобто «залазити в мінус».
       Овердрафт («мінус») виник наступним чином. Якщо на рахунку клієнта не вистачає власних коштів для оплати заборгованості, то заборгованість збільшується на суму заборгованості за договором по відсоткам до погашення, неустойці.
       Банк надає кредит згідно з договором в розмірі зазначеної заборгованості та направляє кредитні кошти на погашення вказаної в цьому пункті заборгованості, а саме: відсотків за користування кредитним лімітом, неустойки за прострочені платежі згідно з тарифами, платежі розстрочки (підпункт 5.22 розділу 2 Умов і правил).
       Відповідно до пункту 5.20 розділу 2 Умов і правил термін повернення овердрафту в повному обсязі протягом 30 днів з моменту виникнення овердрафту.
       У зв`язку з тим, що відповідач лише частково здійснював операції з поповнення своєї банківської картки, розмір яких був значно меншим за поточні витрати по картковому рахунку на власний розсуд, виникла заборгованість. 
       Процентна ставка (поточна) – Базова процентна ставка: 3,1% в місяць (37,2% річних). Процентна ставка (прострочена) збільшена відсоткова ставка на місяць на суму загальної заборгованості (у випадку наявності простроченої заборгованості): 6,2% в місяць (74,4% річних). 
       Тобто, у випадку, коли боржник сплачує щомісячні платежі, то нараховується процентна ставка базова 3,1% в місяць (37,2% річних). У випадку коли боржник не сплачує щомісячні платежі, тобто має вже прострочену заборгованість, тоді нараховується процентна (прострочена) збільшена відсоткова ставка на місяць на суму загальної заборгованості 6,2% у місяць (74,4% річних). 
       Відповідно до пункту 5.13 розділу 2 Умов і правил, погашення заборгованості клієнта за договором здійснюється за рахунок коштів, що надходять на рахунок клієнта у наступному порядку: – у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума, кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; – у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом; – у третю чергу сплачуються неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, що передбачені договором.
       У випадку, якщо клієнт має заборгованість по сплаті більше ніж одного щомісячного мінімального платежу (тобто, по сплаті процентів та / або частини кредиту), погашення його грошових зобов`язань за такими щомісячними мінімальними платежами відбувається згідно з строками виникнення заборгованості клієнта, починаючи з найдавнішого (за строком виникнення) щомісячного платежу і включно до поточного щомісячного мінімального платежу, дотримуючись черговості погашення, вказаної у цьому пункті, стосовно кожного окремого щомісячного мінімального платежу. У випадку переказу / перерахування грошових коштів на погашення будь-яких грошових зобов`язань клієнта за договором з порушенням визначеної черговості, банк вправі самостійно перерозподілити кошти, що надійшли в рахунок погашення таких грошових зобов`язань, відповідно до зазначеної черговості шляхом проведення відповідних бухгалтерських проводок.
       У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 лише частково здійснював операції з поповнення своєї банківської картки, розмір яких був значно меншим за поточні витрати по картковому рахунку на власний розсуд, виникла непогашена заборгованість.
       Відтак розмір заборгованості ОСОБА_1 за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 24 листопада 2018 року станом на 09 травня 2024 року у розмірі 322 939 грн 64 к. є доведеним.
       Згідно з статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
       Частиною першою статті 95 ЦПК України встановлено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
       За загальними принципами цивільного судочинства змагальності та диспозитивності (статті 12, 13 ЦПК України) сторони є рівними у своїх правах щодо подання доказів та вільними у виборі способів доказування.
       Таким чином, з урахуванням наявних у справі письмових доказів та пояснень позивача, викладених у позовній заяві, у суду першої інстанції не було підстав для висновку про недоведеність факту отримання відповідачем 322 939 грн 64 к. кредитних коштів (використання кредитного ліміту).
       Натомість, якщо відповідач заперечує проти позову, то згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України саме на нього покладається обов`язок доводити такі заперечення відповідними доказами.
       Проте не погоджуючись із розміром заборгованості ОСОБА_1 не надав суду доказів, які спростовували б розрахунок, складений позивачем, враховуючи узгоджені між сторонами умови договору, в тому числі щодо нарахування та розміру процентів, у зв`язку з чим має заборгованість, а відтак наявні підстави для висновку про те, що вимоги кредитора про стягнення заборгованості (тіла кредиту) є обґрунтованими.
       Наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції стосовно оцінки зібраних у справі доказів.
       Отже враховуючи, що АТ «Універсал Банк» надав докази укладення договору з ОСОБА_1 та наявності заборгованості за кредитним договором з урахуванням особливостей проекту monobank, оскільки такі докази не спростовані відповідачем, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, то суд першої інстанції правильно стягнув з відповідача заборгованість за наданим кредитом / тілом кредиту.
       Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що позивач пропустив строки позовної давності за вимогами щодо стягнення заборгованості, то вони не заслуговують на увагу з огляду на наступне.
       Відповідно до статті 256 ЦК України позовна даність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
       Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.
       Згідно з статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
       Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
       Відповідно до частини третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
       Як зазначалося вище згідно з статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати кредит позичальнику в розмірі й на умовах передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
       З розрахунку заборгованості за кредитним договором видно, що така заборгованість розрахована позивачем за період, починаючи з 03 вересня 2021, останній платіж на погашення заборгованості ОСОБА_1 було здійснено 29 вересня 2022 року, з цим позовом банк звернувся до суду 11 листопада 2024 року, тобто в межах строку позовної давності.
       Крім того пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
       Зазначений карантин введено з 12 березня 2020 року Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року № 211 (із наступними змінами і доповненнями), який тривав до 30 червня 2023 року.
       Крім того згідно з пунктом 1 9 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
       Таким чином, з урахуванням введення карантину з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) 12 березня 2020 року, а також введення воєнного стану в Україні 24 лютого 2022 року, строк дії якого продовжено по цей час, 3-річний строк позовної давності, передбачений статтею 257 ЦК України, не сплив та був продовжений на строк дії такого карантину, а в подальшому зупинений у зв`язку із введенням воєнного стану, то позивачем позов пред`явлено у межах строку позовної давності.
       Таким чином доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які є підставою для скасування чи зміни рішення суду.
       Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
За змістом статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд, 

постановив:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 03 лютого 2025 року – без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                О. С. Панасюк

Судді:                                                                        Т. Б. Сало 

                                                                               Т. М. Шемета