09.04.25
22-ц/812/380/25
Справа №486/2108/23
Провадження № 22-ц/812/380/25
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А
Іменем України
08 квітня 2025 року                                                 м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 
головуючого - Яворської Ж.М.,
суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,
із секретарем судового засідання - Лівшенком О.С.,
за участі представника позивача - ОСОБА_1 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції

апеляційну скаргу
ОСОБА_2 
на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 12 грудня 2024 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Савіним О.І., повний текст складено 20 грудня 2024 року, у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг

В С Т А Н О В И В:
У грудні 2023 року Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» (далі - АТ «Креді Агріколь банк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг.
Обґрунтовуючи позовні вимоги вказував, що 10 листопада 2020 року ПАТ «Креді Агріколь Банк», правонаступником якого виступає АТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_2 уклали Договір №708008/4038096 про надання банківських послуг та заяви про надання банківської послуги «Кредитна картка» від 10 листопада 2020 року, згідно п 1.1. якого, відповідачу був наданий кредит. 
Відповідно до договору та заяви про надання банківської послуги «Кредитна картка» відповідачу відкрито кредитну лінію (кредитний ліміт) з максимальним розміром кредитного ліміту 120000 грн., шляхом зарахування коштів на картковий рахунок відповідача зі сплатою 36% річних від суми кредиту та надано у користування відповідачу кредитну картку Master Card World та персональний ідентифікаційний номер до неї відповідно до вимог чинного законодавства України та Правил комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «Креді Агріколь Банк», які є невід`ємною частиною договору та розміщені на офіційному сайті Банку www.credit-agricole.ua, та здійснює їх обслуговування. 
Зазначають, що платіжна картка відповідачем була отримана, про що свідчить відповідна розписка. Банком зобов`язання за договором виконано, що підтверджується виписками по рахункам позичальника, про перерахування кредитних коштів.
Однак, відповідачем порушені умови договору, а саме не повертається кредит у строки/терміни, передбачені графіком, не сплачуються проценти/прострочені проценти за користування кредитом у строки/терміни, передбачені договором. 
З метою досудового врегулювання спору позивач надсилав відповідачу лист-вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором. 
Проте заборгованість відповідачем не погашено. Внаслідок невиконання умов договору у відповідача перед позивачем станом на 05 листопада 2023 року наявна заборгованість у загальному розмірі 244290,35 грн, що включає: рахунок простроченої заборгованості - 177183,85 грн, рахунок строкової заборгованості - 0 грн, рахунок нарахованих відсотків - 873,78 грн, рахунок прострочених відсотків - 66232,72 грн.
Враховуючи вищевикладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість у сумі 244290, 35 грн. та витрати по сплаті судового збору.
Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 12 грудня 2024 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «Креді Агріколь Банк» заборгованість за Договором про карткового рахунку, видачу кредитної платіжної картки та їх обслуговування №850584 від 07 грудня 2012 року у сумі 244 290 грн 35 коп. та витрати по сплаті судового збору 3664 грн 35 коп.
Мотивуючи рішення суд першої інстанції, посилаючись на те, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк згідно з вимогами договору, а у разі порушення зобов`язань наступають правові наслідки передбачені статтею 611 ЦК України, та враховуючи, що відповідач не заперечує факт укладення кредитного договору, отримання кредиту, сума боргу підтверджена відповідними розрахунками, які у суду не викликають сумніву та відповідають умовам та правилам надання банківських послуг і нормам ЦК України, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.
При цьому, суд зазначив проте, що із наданого розрахунку заборгованості за кредитним договором не вбачається нараховування позивачем коштів, які підлягають стягненню з відповідача за прострочення виконання грошового зобов`язання в порядку частини 2 статті 625 ЦК України, не нараховувалась неустойка за неналежне виконання умов кредитного договору.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 з рішенням суду першої інстанції не погоджується частково та вважає, що таке ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, суд не надав належної оцінки матеріалам справи та нормам чинного законодавства, тому просив рішення суду першої інстанції в оскаржувані частині скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з нього на користь позивача прострочену заборгованість 177183,85 грн.
Так вказував, що судом першої інстанції не вірно було застосовано положенням статті 625 ЦК України, без урахування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що є порушенням норм матеріального права.
Тож, з врахуванням наведених вище норм вважає, що позовні вимоги, в частині стягнення з нього заборгованості по відсоткам - 873,78 грн в та 66 232,72 грн. прострочених відсотків задоволенню не підлягають.
Вважає, що із нього необхідно було стягнути на користь позивача прострочену заборгованість у розмірі 177183,85 грн, в зв`язку з чим позов підлягав частковому задоволенню.
Також звертає увагу, що судом під час ухвалення рішення також було порушено норми частини 4 статті 265 ЦПК України, а саме щодо відсутності у мотивувальній частині оскаржуваного рішення мотивованої оцінки кожного аргументу, наведеного учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову та судом не вказано норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування.
У відзиві на апеляційні скаргу АТ «Креді Агріколь Банк» заперечувало проти задоволення апеляційної скарги та зазначаючи, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, та таким, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просили залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Відповідач ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Враховуючи приписи частини 2 статті 372 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи за його відсутності. 
У судовому засідання представник позивача апеляційну скаргу не визнав, просив залишити її без задоволення, а рішення суду без змін.
Заслухавши доповідь судді - доповідача, представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 стаття 4 ЦПК України).
Згідно зі статтею 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Таким вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.
Рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_2 177183,85 грн. простроченої заборгованості відповідачем не оскаржується, а тому підстави для його перегляду в цій частині відсутні.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 10 листопада 2020 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк», правонаступником якого є АТ «Креді Агріколь Банк», та ОСОБА_2 укладено Договір №708008/4038096 про надання банківських послуг та заяви про надання банківської послуги «Кредитна картка».
Із заяви ОСОБА_2 про надання банківської послуги «Кредитна картка» від 10 листопада 2020 року вбачається, що розмір кредитної лінії становить 120000 грн, строк (місяців) 36, процента ставка 36% річних, реальна процента ставка за кредитною лінією 37,36 % річних, загальна вартість кредитної лінії становить 177881,80 грн, максимальний розмір Кредитного ліміту 250000 грн, орієнтована реальна процентна ставка за кредитною лінією 43,26 % річних, орієнтована загальна вартість кредитної лінії 450975,45 грн (а.с. 15-16).
Відповідно до розрахунку заборгованості перед АТ «Креді Агріколь Банк» по кредиту, наданому ОСОБА_2 , договір про надання банківських послуг №708008/4038096 від 10 листопада 2020 року станом на 05 листопада 2023 року загальна сума боргу становить 244290,35 грн, з яких: рахунок простроченої заборгованості - 177183,85 грн, рахунок строкової заборгованості - 0 грн, рахунок нарахованих відсотків - 873,78 грн, рахунок прострочених відсотків - 66232,72 грн (а.с. 4).
Користування відповідачем коштами підтверджується і виписками з рахунку по кредиту, відповідно до якої станом на 18 жовтня 2022 року відповідачем отримано 177 183,85 грн. та 20 жовтня 2022 року вказана сума винесена на прострочку (а.с.8,9); з 18 жовтня 2022 року відповідачеві нараховувалися проценти за користування кредитом і станом на 05 листопада 2023 року нараховані відсотки за період з 01 по 05 листопада 2023 року у сумі 873,78 грн., сума прострочених відсотків за період з 18 жовтня 2022 року по 31 жовтня 2023 року становить 66232,72 грн. (а.с.10-11,12)
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, сума боргу підтверджена відповідним розрахунком, із якого не вбачається нараховування позивачем коштів, які підлягають стягненню з відповідача за прострочення виконання грошового зобов`язання в порядку частини 2 статті 625 ЦК України та неустойки за неналежне виконання умов кредитного договору.
З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується у повному обсязі з огляду на таке.
Так, зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.
Згідно з частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.
Частиною 1 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно з частини 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Статтею 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частини 1 статті 638 та частини 1 статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.
За змістом статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
У разі порушенням боржником виконання своїх зобов`язань за кредитним договором, банк, відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України та умов кредитного договору, може використати право достроково вимагати стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором, надіславши повідомлення про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов`язаних із ним платежів, змінивши таким чином строк виконання основного зобов`язання.
Аналогічні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12-ц, від 04 липня 2018 року у справі №14-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц.
Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України).
Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 706/68/23 вказав, що з аналізу положень пункту 18 розділу  Прикінцеві та перехідні положення  та статей 1046, 1049, 1050, 1054 ЦК України, слід  дійти висновку про те, що на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 розділу  Прикінцеві та перехідні положення ЦК України.
Зважаючи на наведене, законодавцем звільнено позичальників від відповідальності визначеної статтею 625 ЦПК України, а також неустойки (штрафу, пені) та від інших платежів за прострочення виконання зобов`язань за договором, які були нараховані у період дії в Україні воєнного стану, тобто з 24 лютого 2022 року та такі нарахування підлягають списанню.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що зазначені норми не передбачають скасування відсотків за користування кредитними коштами. Таке нарахування є правомірним з боку кредитора.
Відсотки за користування кредитом не є відповідальністю за невиконання зобов`язання, а є платою за кредит та входять до складу зобов`язання позичальника щодо сплати кредиту, що також передбачено частиною 1 статті 1054 ЦК України, згідно якої за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти,
Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції встановив, що станом на 05 листопада 2023 року заборгованість за вищевказаним кредитним договором становить 244290,35 грн, з яких:прострочена заборгованість за кредитом - 177183,85 грн, строкова заборгованість - 0 грн, відсотки - 873,78 грн, прострочені відсотки - 66232,72 грн. 
При цьому із наданої виписки по рахунку не вбачається нараховування позивачем коштів, які підлягають стягненню з відповідача за прострочення виконання грошового зобов`язання в порядку частини 2 статті 625 ЦК України та неустойки за неналежне виконання умов кредитного договору.
Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16-ц, банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.
Відповідач, заперечуючи заявлену позивачем суму боргу за відсотками не надав суду доказів, які б спростовували визначений позивачем розмір заборгованості за кредитом. 
Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає безпідставним посилання апелянта в апеляційній скарзі на пункт 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення до ЦПК України", враховуючи зміни внесені Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX, відповідно до якого "у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення", оскільки позивачем не заявлено вимогу про стягнення неустойки та/або про стягнення сум, нарахованих на підставі частини 2 статті 625 ЦК України та неустойки за неналежне виконання умов кредитного договору.
Приймаючи до уваги, що проценти - це плата за користування чужими коштами (статті 1048 ЦК України), а згідно пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення до ЦПК України з 24 лютого 2022 року позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки ( штрафу, пені) за таке прострочення, у цій справі позивачем не нараховувались кошти, які підлягають стягненню з відповідача за прострочення виконання грошового зобов`язання в порядку частини 2 статті 625 ЦК України та неустойки за неналежне виконання умов кредитного договору, правильним є висновок суду першої інстанції про стягнення з позичальника відсотків та прострочених відсотків за користування кредитними коштами.
Розглядаючи цей спір, суд першої інстанції дотримався вимог процесуального закону та у відповідності до приписів статті 89 ЦПК України дав належну оцінку встановленим обставинам та поданим доказам, і у відповідності до вимог частини 4 статті 265 ЦПК України у своєму рішенні надав відповідь всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, з врахуванням єдиного аргументу відповідача, викладеного у його відзиві на позов.
Обставини, на які зроблене посилання в апеляційній скарзі, були проаналізовані судом першої інстанції у сукупності з іншими доказами і фактами. 
Тому аргументи апелянта щодо порушення частини 4 статті 265 ЦПК України не заслуговують на увагу, адже є необґрунтованими і суперечать змісту оскаржуваного рішення.
Інших доводів апеляційна скарга не містить.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.
За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг відсутні.
Згідно статті 141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 12 грудня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий                                                                Ж.М. Яворська

Судді                                                                        Т.М. Базовкіна 

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 09 квітня 2025 року.