ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 р. 	Справа № 520/19563/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Калиновського В.А.,
Суддів: Мінаєвої О.М. ,  Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Державної установи "Харківська виправна колонія (№ 43) на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.12.2024, головуючий суддя І інстанції: Волошин Д.А., м. Харків по справі № 520/19563/24
за позовом    ОСОБА_1  
до   Державної установи "Харківська виправна колонія (№ 43)  
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Харківська виправна колонія (№ 43)» щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення у вигляді додаткової винагороди в розмірі 30 000,00 грн щомісячно, передбаченої п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 24 лютого 2022 року по 01 вересня 2022 року, а також додаткової доплати в розмірі 50 відсотків грошового забезпечення щомісячно за службу в особливих умовах (період карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СoV-2) відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 375 від 29.04.2020 за період з 11 березня 2020 по 01 серпня 2023 року;
- зобов`язати Державну установу «Харківська виправна колонія (№ 43)» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення у вигляді додаткової винагороди в розмірі 30000 грн. щомісячно, передбаченої п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 24 лютого 2022 року по 01 вересня 2022 року, з урахуванням раніше виплачених сум, а також додаткової доплати в розмірі 50 відсотків грошового забезпечення щомісячно за службу в особливих умовах (період карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СoV-2) відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 375 від 29.04.2020 за період з 11 березня 2020 по 01 серпня 2023 року.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.12.2024 частково задоволено позов.
Визнано протиправною бездіяльність Державної установи "Харківська виправна колонія (№ 43)" щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 за період з 24.02.2022 по 31.05.2022 в розмірі 30 000,00 грн щомісячно.
Зобов`язано Державну установу "Харківська виправна колонія (№ 43)" здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 за період з 24.02.2022 по 31.05.2022 в розмірі 30 000,00 грн щомісячно, з урахуванням раніше виплачених сум.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просив його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що підставою для отримання доплати за Постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2020 р. № 375 є сукупність таких умов: 1) особа є особою рядового і начальницького складу, поліцейським; 2) забезпечує життєдіяльність населення, зокрема шляхом забезпечення правопорядку і безпеки громадян, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України.
Зазначає, що позивач проходив службу в Державній кримінально-виконавчій службі України на посаді молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки ДУ «Харківська виправна колонія (№43)» та мав спеціальне звання молодшого начальницького складу кримінально-виконавчої служби – старший прапорщик внутрішньої служби.
Згідно з посадової інструкції за займаною посадою на позивача покладено обов`язки, що безпосередньо пов`язані із спілкуванням з засудженими, що відбувають кримінальні покарання та утримуються в установі, а як наслідок здійснював правозастосовну та правоохоронну діяльність, забезпечував правопорядок і безпеку громадян, здійснював заходи, спрямовані на створення і підтримання нормальних умов життєдіяльності населення (ув`язнених та засуджених), під час виконання своїх обов`язків мав безпосередній контакт з ув`язненими та засудженими та іншими громадянами, які могли бути потенційно інфіковані.
Тобто, особи рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, зокрема персонал ДУ «Харківська виправна колонія (№ 43)» безпосередньо задіяні у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, а вказані обставини не досліджені судом.
Крім того, зауважує, що позивач проходив службу в установі Державної кримінально виконавчої служби України, що розташована в межах адміністративно територіальної одиниці, на території якої надавалась допомога в рамках Програми «єПідтримка» і яка розташована в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувала в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), тому, відповідно, з 24 лютого 2022 року набув права на отримання додаткової винагороди в розмірі 30 000 грн. щомісячно, що судом фактично проігноровано та не надано жодної оцінки.
Вказана додаткова винагорода в розмірі 30 000 грн. щомісячно повинна була нараховуватись та виплачуватись позивачу до 01 вересня 2022 року щомісячно, проте не нараховувалась і не виплачувалась.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, зазначив, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права при розгляді справи в частині відмови у задоволенні позовних вимог та просив залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а оскаржуване рішення в цій частині без змін.
Також, відповідач не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просив його скасувати в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018 № 925/5 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України.
При виплаті грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного за повний місяць, на кількість календарних днів цього місяця.
Зауважує, що позивач не спростовував, а суд першої інстанції не врахував той факт, що ОСОБА_1 не було відпрацьовано повний період з 24.02.2022 по 31.05.2022, що, відповідно до висновку Верховного Суду у справі № 260/3564/22, було б підставою для виплати саме 30 000 грн. на місяць.
Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що позивач проходив службу в Державній кримінально-виконавчій службі України, а саме в Державній установі «Харківська виправна колонія (№ 43)», що не заперечується сторонами.
Позивач звільнений зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України за пунктом 7 частини 1 статті 77 закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (за власним бажанням) з 30.11.2023, що вбачається з наказу (витягу) Державної установи «Харківська виправна колонія (№ 43)» від 30.11.2023 № 265/ОС-23 «Про особовий склад». (а.с. 87)
Зі змісту позовної заяви судом встановлено, що позивач вважає, що Державною установою «Харківська виправна колонія (№ 43)» не було здійснено йому нарахування та виплату в повному обсязі додаткової винагороди в розмірі 30 000,00 грн на місяць під час проходження ним служби за період з 24.02.2022 по 01.09.2022 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і початкового стану, поліцейським та їх сім`ям під час дії військового стану".
Також, позивач вважає, що має право на нарахування та виплату йому додаткової доплати в розмірі 50 відсотків грошового забезпечення щомісячно за службу в особливих умовах (період карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СoV-2) відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 375 від 29.04.2020 за період з 11 березня 2020 року по 01 серпня 2023 року, однак така доплата відповідачем не нараховувалася та не виплачувалася позивачу взагалі.
Представник позивача звертався до Державної установи «Харківська виправна колонія (№ 43)» з запитом про нарахування та виплату позивачу, зокрема, спірних додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 та доплати за службу в особливих умовах (період карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СoV-2) відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 375 від 29.04.2020.
ДУ «Харківська виправна колонія (№ 43)» листом від 24.06.2024 повідомила, що ОСОБА_1 не залучався за період з 11.03.2020 по 30.11.2023 до забезпечення життєдіяльності населення; виконання посадових обов`язків за займаною посадою з безпосереднім контактом з населенням (громадянами) не пов`язано, тому доплата відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 375 від 29.04.2020 позивачу не встановлювалася та не виплачувалася. Також, у зазначеному листі відповідач повідомив, що додаткова винагорода відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 № 168 нараховувалась та виплачувалась позивачу. (а.с. 85-86)
Додаткова винагорода відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 № 168 за період з 24.02.2022 по 01.09.2022 виплачувалася позивачу в розмірі 30 000,00 грн пропорційно фактичній кількості годин несення служби, що не заперечується сторонами. 
Разом з тим, позивач не погоджується з обрахунком додаткової винагороди відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 № 168, здійсненим відповідачем за період з 24.02.2022 по 01.09.2022, оскільки, на думку позивача, за спірний період йому мала бути виплачена додаткова винагорода саме в розмірі 30 000,00 грн щомісячно, а не пропорційно фактичній кількості годин несення служби.
Також, позивач не погоджується з бездіяльністю відповідача щодо ненарахування та невиплати йому додаткової доплати в розмірі 50 відсотків грошового забезпечення щомісячно за службу в особливих умовах (період карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СoV-2) відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 375 від 29.04.2020 за період з 11.03.2020 по 01.08.2023. 
Зазначене стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач у спірний період мав право на нарахування йому додаткової винагороди наступним чином - за період з 24.02.2022 по 31.05.2022, виходячи із розрахунку 30 000,00 грн на місяць.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що  судом не встановлено та позивачем не наведено підстав для виплати позивачу додаткової винагороди за період з 01.06.2022 по 01.09.2022 в розмірі 30 000,00 грн.
Також суд першої інстанції дійшов висновку, що дія постанов Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 № 375 та 10.06.2020 № 485 на особовий склад кримінально-виконавчої служби не поширювалася, відповідачем правомірно не проводилось нарахування та виплата доплати позивачу.
Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження визначає Закон України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» від 23 червня 2005 року № 2713-IV (далі – Закон № 2713-IV).
Частиною першою статті 14 Закону № 2713-IV передбачено, що служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України. Час проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону.
Відповідно до частин першої та другої статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» Держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України.
Умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати.
Згідно з частиною п`ятою статті 23 Закону № 2713-IV на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.
Пунктами 2, 3 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.
Порядок виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України затверджено наказом Міністерства юстиції України від 28 березня 2018 року № 925/5, яким передбачено, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення. До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за спеціальним званням; надбавка за вислугу років. До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; премія.
Абзацом першим пункту 4 розділу І Порядку № 925/5 (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що грошове забезпечення виплачується особам рядового і начальницького складу, які займають штатні посади в Департаменті з питань виконання кримінальних покарань, міжрегіональних управліннях з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, органах пробації, установах виконання покарань, слідчих ізоляторах, воєнізованих формуваннях, навчальних закладах та закладах охорони здоров`я, на підприємствах установ виконання покарань, інших підприємствах, в установах і організаціях, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.
При виплаті грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного за повний місяць, на кількість календарних днів цього місяця. До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: допомога для оздоровлення; матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який у подальшому було продовжено та триває до теперішнього часу.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України ухвалено постанову від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі — постанова № 168), в пункті 1 якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Пунктом 3 вказаної постанови Міністерству фінансів України доручено опрацювати питання щодо збільшення видатків відповідним розпорядникам бюджетних коштів для забезпечення реалізації цієї постанови.
Пунктом 5 Постанови № 168 передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування та застосовується з 24.02.2022.
В подальшому до пункту 1 вказаної постанови вносилися зміни, зокрема, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 22.03.2022 № 350 внесено зміни до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», доповнено абзац перший після слів «та поліцейським» словами «а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка».
Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22.03.2022 № 350 вказана постанова набрала чинності з дня її опублікування та застосовується з 24.02.2022.
Отже, з викладеного вбачається, що Кабінет Міністрів України встановив додаткову винагороду в розмірі 30 000 гривень щомісячно, зокрема, особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка».
Так, на думку відповідача, розмір додаткової винагороди має бути виплачений пропорційно до фактично відпрацьованого часу. 
У той же час на думку позивача розмір виплат за кожен місяць носить сталий характер – 30 000 грн.
Колегія суддів надаючи оцінку спірним відносинам зазначає таке.
Так, в первинній редакції постанови КМ України № 168 зазначений розмір додаткової винагороди для осіб рядового і начальницького складу Державно кримінально – виконавчої служби був визначений у фіксованому розмірі – 30 000 грн. щомісячно.
Водночас, з урахуванням змін до постанови № 168, внесених Кабінетом Міністрів України постановою від 07.07.2022 № 793, розмір цієї додаткової винагороди визначений у граничному розмірі «до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць».
Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в обох зазначених постановах Кабінету Міністрів України (№ 168 та № 793) передбачено, що вони набирають чинності з дня їх опублікування та застосовуються з 24 лютого 2022 року.
Однак, суд апеляційної інстанції зауважує, що зміст внесених постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 № 793 змін до постанови № 168 в частині визначення розміру додаткової винагороди «до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць» замість «30000 гривень щомісячно» не свідчить про те, що такі зміни вплинули на розмір додаткової винагороди, адже за загальним правилом заробітна плата (грошове забезпечення) виплачується щомісячно за фактично відпрацьований час, тому визначена Урядом «пропорційність» із прив`язкою до місячного періоду фактично передбачає виплату додаткової винагороди в розмірі 30 000 гривень на місяць за умови відпрацювання норми робочого часу відповідного місяця.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вказані зміни у правовому регулюванні спірних правовідносин не змінили обсягу права позивача на отримання додаткової винагороди в розмірі 30 000 грн на місяць, передбаченому постановою № 168 у первинній редакції.
Таке тлумачення змісту постанов КМУ № 168 та № 793 наведене, зокрема, в постанові Верховного Суду у зразковій справі № 260/3564/22, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскільки за період з 24.02.2022 по 31.05.2022 позивачу нараховувалася додаткова винагорода з розрахунку 30 000,00 грн пропорційно часу проходження служби, що, зважаючи на вищевикладені висновки суду та норми законодавства, дії відповідача є неправомірними. Відповідач мав нараховувати позивачу додаткову винагороду за період з 24.02.2022 по 31.05.2022 в фіксованому розмірі 30 000,00 грн щомісячно.
Щодо питання наявності підстав для виплати позивачу додаткової винагороди за період з 01.06.2022 до 01.09.2022 колегія суддів вказує на таке.
Постановою Кабінету Міністрів України від 01 липня 2022 року № 754 «Про внесення змін до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168» внесено зміни до постанови № 168, відповідно до яких після слова “щомісячно” доповнити словами “(крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць)”.
Ця постанова набрала чинності з 01 червня 2022 року.
Відтак, є правильним висновок суду першої інстанції, що право позивача на одержання додаткової винагороди в часовому проміжку звужується до 01 червня 2022 року, оскільки з набранням чинності змін до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачу була нарахована додаткова винагорода наступним чином:
- за період з 01.06.2022 по 30.06.2022 в розмірі 4 925, 00 грн за фактичну кількість годин несення служби - 120;
- за період з 01.07.2022 по 31.07.2022 в розмірі 1 612, 90 грн за фактичну кількість годин несення служби - 40;
- за період з 01.08.2022 по 31.08.2022 в розмірі 8 064, 52 грн за фактичну кількість годин несення служби - 200.
Тобто, судом встановлено, що за період з 01.06.2022 по 01.09.2022 позивачу виплачувалася додаткова винагорода в розмірі 30 000,00 грн пропорційно часу несення служби.
Відповідачем було надано таблицю норми часу у 2022 році, згідно якої вбачається, що за червень 2022 року норма часу становила - 720 годин, за липень 2022 року - 744 години, за серпень 2022 року - 744 години.
Тобто, фактична кількість годин несення позивачем служби за спірний період є меншою за встановлену норму часу у 2022 році.
Так, за період з 01.06.2022 по 01.09.2022 додаткова винагорода позивачу виплачувалась, проте не у фіксованому розмірі 30 000,00 грн щомісячно, а в розмірі відповідно до фактично відпрацьованого позивачем часу, що є правомірним, зважаючи на норми постанови КМУ № 168, з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 01 липня 2022 року №754.
Доводів та відповідних доказів щодо невірності розрахунку відповідачем додаткової винагороди за період з 01.06.2022 по 01.09.2022 або несення позивачем служби в іншій кількості годин, ніж зазначено сторонами не надано. Отже, судом апеляційної інстанції не встановлено підстав для виплати позивачу додаткової винагороди за період з 01.06.2022 по 01.09.2022 в сталому розмірі 30 000,00 грн.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги в частині нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди за період з 01 червня 2022 року по 01.09.2022 року задоволенню не підлягають.
Стосовно позовних вимог щодо нарахування та виплати доплати у розмірі 50 % грошового забезпечення за службу в особливих умовах відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 375 колегія суддів зазначає наступне. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" установлено карантин з 12.03.2020 на усій території України.
Відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 № 375 «Деякі питання оплати праці (грошового забезпечення) окремих категорій працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, посадових осіб Державної митної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення, на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни» установлено, що на період карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни окремим категоріям працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, посадових осіб Державної митної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення (забезпечення продовольчими та непродовольчими товарами, послугами зв`язку, транспорту, адміністративними, соціальними послугами, а також захист прав дітей та забезпечення правопорядку і безпеки громадян) (далі - працівники) та внаслідок виконання своїх обов`язків мають безпосередній контакт з населенням, встановлюється додаткова доплата до заробітної плати (грошового забезпечення) пропорційно відпрацьованому часу в зазначених умовах.
Згідно з п. 2-5 Постанови № 375 встановлення доплати, визначеної пунктом 1 цієї постанови, працівникам підприємств, установ та організацій, органів державної влади, які фінансуються з державного та місцевих бюджетів, здійснюється у граничному розмірі до 50 відсотків заробітної плати (грошового забезпечення).
Перелік посад (професій) працівників, яким встановлюються такі доплати, визначається відповідним центральним органом виконавчої влади у сфері, у якій він реалізує державну політику.
Персональний перелік працівників, яким встановлюється доплата, визначається керівником (керівником державної служби) відповідного підприємства, установи та організації, органу державної влади.
Доплати, визначені пунктами 2 і 3 цієї постанови, здійснюються за рахунок та в межах видатків державного та місцевих бюджетів, передбачених за відповідними бюджетними програмами головних розпорядників бюджетних коштів.
Постановою Кабінету Міністрів України від 10.06.2020 № 485 "Про виділення коштів для здійснення доплати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення, медичним та іншим працівникам, які безпосередньо зайняті на роботах з ліквідації захворювання на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2, у відомчих закладах охорони здоров`я" затверджено Порядок використання коштів, виділених для здійснення доплати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення, медичним та іншим працівникам, які безпосередньо зайняті на роботах з ліквідації захворювання на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2, у відомчих закладах охорони здоров`я.
Відповідно до п. 1 Порядку № 485 цей Порядок визначає механізм використання коштів державного бюджету за програмами: "Здійснення доплати медичним та іншим працівникам закладів охорони здоров`я Міністерства внутрішніх справ України, які безпосередньо зайняті на роботах з ліквідації захворювання гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2 за рахунок коштів, виділених з фонду боротьби з гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, та її наслідками".
Пунктом 2 Порядку № 485 передбачено, що головним розпорядником бюджетних коштів є МВС. Відповідальними виконавцями бюджетних програм є МВС, Національна гвардія, Адміністрація Держприкордонслужби, ДСНС та Національна поліція (далі - органи системи МВС).
Абзацами 1 та 2 пункту 4 Порядку № 485 визначено, що кошти, отримані органами системи МВС відповідно до пункту 3 цього Порядку, використовуються виключно для: доплати до грошового забезпечення, в тому числі поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
На виконання п. 4 Постанови № 375 МВС видано наказ від 03.06.2020 № 431 "Про окремі питання організації оплати праці на період дії карантину", яким визначено керівникам, зокрема, Національної поліції України забезпечити встановлення на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни окремим категоріям поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення (забезпечення продовольчими та непродовольчими товарами, послугами зв`язку, транспорту, адміністративними, соціальними послугами, а також захист прав дітей та забезпечення правопорядку і безпеки громадян) та внаслідок виконання своїх обов`язків мають безпосередній контакт з населенням, додаткової доплати у граничному розмірі до 50 відсотків заробітної плати (грошового забезпечення) пропорційно відпрацьованому часу в зазначених умовах (пункт 1); виплату додаткової доплати здійснювати поліцейським, які перебувають відповідно на штатних посадах в органах (підрозділах) Національної поліції України (пункт 2); нарахування додаткової доплати здійснювати у відсотковому співвідношенні до заробітної плати (грошового забезпечення) з розрахунку всіх складових, у тому числі премії, за винятком виплат, що носять одноразовий та компенсаційний характер (пункт 3); персональний перелік осіб, яким установлюється додаткова доплата, визначається керівником відповідного органу, закладу, зазначених у пункті 1 цього наказу (пункт 4).
Отже, підставою для отримання доплати за Постановою № 375 є сукупність таких умов: 1) особа рядового і начальницького складу; 2) забезпечує життєдіяльність населення, зокрема шляхом забезпечення правопорядку і безпеки громадян, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України.
Вказана доплата здійснюється не всім, а лише окремим категоріям осіб рядового і начальницького складу, які внаслідок безпосереднього виконання своїх обов`язків забезпечують життєдіяльність населення, у зв`язку з чим мають з населенням безпосередній контакт.
Забезпечення життєдіяльності населення - комплекс організаційних, економічних, соціальних та інших заходів, спрямованих на створення і підтримання нормальних умов життя, здоров`я, працездатності людей, які здійснюються з метою планування і підготовки до нормованого (у разі необхідності) забезпечення населення продовольчими та непродовольчими товарами, медичним обслуговуванням, послугами зв`язку, транспорту, комунальними та побутовими послугами в особливий період.
У загальному розумінні під громадським порядком розуміють урегульовану правовими та іншими соціальними нормами певну частину суспільних відносин, які складають режим життєдіяльності у відповідних сферах, забезпечують недоторканність життя, здоров`я та гідності громадян, власності та умов, що склалися для нормальної діяльності установ, підприємств, організацій, посадових осіб і громадян.
Громадський порядок у вузькому розумінні визначається як морально-правовий стан суспільства, при якому компетентні органи виконавчої влади шляхом поліцейського нагляду забезпечують безпеку і правомірну поведінку громадян в громадських місцях, вільне використання ними своїх прав і свобод, а також упорядження громадських місць, яке сприяє трудовій діяльності та відпочинку громадян.
Згідно з п. 4 Постанови № 375 перелік посад (професій) працівників, яким встановлюються такі доплати, визначається відповідним центральним органом виконавчої влади у сфері, у якій він реалізує державну політику. Персональний перелік працівників, яким встановлюється доплата, визначається керівником (керівником державної служби) відповідного підприємства, установи та організації, органу державної влади.
Таким чином, рішення щодо визначення персонального переліку поліцейських, які у зв`язку із виконанням службових обов`язків у період дії карантину мали безпосередній контакт з населенням, та встановлення додаткової доплати останнім пропорційно до відпрацьованого часу в особливих умовах, приймає начальник.
За інформацією відповідача за спірний період дані щодо виконання позивачем службових обов`язків, які є підставою для нарахування та виплати додаткової доплати відсутні, дані внесення позивача до персональних переліків працівників для нарахування та виплати їм вказаної доплати не надано, додаткова доплата не встановлювалась та не виплачувалась.
Натомість позивач, зазначаючи про наявність підстав для отримання спірної доплати, посилається на те, що у спірний період проходив службу в Державній кримінально-виконавчій службі України на посаді молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки ДУ «Харківська виправна колонія (№ 43)» та мав спеціальне звання молодшого начальницького складу кримінально-виконавчої служби – старший прапорщик внутрішньої служби.
У зв`язку з чим позивач наголошував, що відповідно до покладених обов`язків і виконання повноважень займав посаду, на якій здійснював правозастосовну та правоохоронну діяльність, забезпечував правопорядок і безпеку громадян, здійснював заходи, спрямовані на створення і підтримання нормальних умов життєдіяльності населення (ув`язнених та засуджених), під час виконання своїх обов`язків мав безпосередній контакт з ув`язненими та засудженими та іншими громадянами, які могли бути потенційно інфіковані.
Втім, такі доводи є необґрунтованими, оскільки як зазначено вище визначальним є внесення особи до персонального переліку осіб, які у зв`язку із виконанням службових обов`язків у період дії карантину мали безпосередній контакт з населенням, із визначенням тривалості відпрацьованого часу в особливих умовах.
Сам факт перебування позивача на певній посаді не свідчить про участь у відповідних заходах, які дають підставу на отримання доплати за службу в особливих умовах (період карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СoV-2) відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 375 від 29.04.2020.
Матеріали справи не містять доказів наявності наказів керівника відповідача щодо нарахування додаткової доплати до грошового забезпечення у розмірі 50 відсотків грошового забезпечення за виконання службових обов`язків в умовах дії карантину, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 № 375.
При цьому, у ході судового розгляду справи не встановлено наявності доказів і того, що позивач був задіяний у виконанні заходів із забезпечення життєдіяльності населення, виконував обов`язки з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, внаслідок виконання яких мав би безпосередній контакт з населенням у спірний період.
З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновків аналогічних з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для нарахування та виплати позивачу у спірний період з 11.03.2020 по 01.08.2023 доплати за службу в особливих умовах (період карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СoV-2) відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 375 від 29.04.2020 у розмірі 50 відсотків грошового забезпечення щомісячно.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду не спростовують.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Державної установи "Харківська виправна колонія (№ 43) - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.12.2024 по справі № 520/19563/24 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.А. Калиновський 	
Судді	   	О.М. Мінаєва    О.А. Спаскін