ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
23 квітня 2025 року
місто Київ
 
справа № 758/8567/17
провадження № 14-23свц25
 
Велика Палата Верховного Суду у складі:
головуючого судді Уркевича В. Ю.,
судді-доповідача Погрібного С. О.,
суддів Банаська О. О., Булейко О. Л., Власова Ю. Л., Воробйової І. А., Губської О. А., Єленіної Ж. М., Кишакевича Л. Ю., Кравченка С. І., Кривенди О. В., Мазура М. В., Мартєва С. Ю., Ступак О. В., Ткачука О. С., Усенко Є. А., Шевцової Н. В.,
 
секретаря судового засідання Затики Д. А.,
 
за участю:
представника заявниці - адвоката Риженка Дмитра Миколайовича,
 
розглянула в судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами судових рішень
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Пателі Лізинг», про стягнення коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - ТОВ «Пателі Лізинг», про розірвання угод.
УСТАНОВИЛА:
Вступ
1.                  ОСОБА_1 звернулася до Великої Палати Верховного Суду із заявою про перегляд судових рішень за виключними обставинами у справі № 758/8567/17, 
в якій вона є позивачкою за первісним позовом, на підставі рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 16 січня 2025 року у справі «Воленшчак та інші проти України».
2.                 ЄСПЛ установив порушення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) через надмірну тривалість цивільного провадження у справі (6 років 1 місяць 25 днів) та відсутність у національному законодавстві ефективного засобу юридичного захисту щодо цього порушення.
3.                 ЄСПЛ присудив ОСОБА_1 суму справедливої сатисфакції у розмірі 500 євро, не зазначивши про неодмінність додаткових заходів індивідуального характеру, таких як повторний розгляд справи чи відновлення провадження (restitutio in integrum).
4.                 Урахувавши висновки ЄСПЛ, Велика Палата Верховного Суду виснувала, що порушення, констатоване ЄСПЛ, стосується винятково тривалості провадження і не пов`язане із суттю ухвалених судових рішень, а тому підстав для їх скасування немає.
І. ФАБУЛА СПРАВИ
Стислий виклад позиції позивачок
5.                  ОСОБА_1 у червні 2017 року звернулася до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнення просила стягнути з ОСОБА_2 кошти у розмірі 60 117,00 доларів США та 3 % річних за період з 23 лютого 2016 року до 05 березня 2019 року в розмірі 146 625,53 грн.
6.                 Відповідачка ОСОБА_2 у березні 2019 року подала до суду зустрічний позов, у якому просила розірвати угоди про відступлення прав вимоги від 15 лютого 2016 року № 6/2016, № 7/2016 та № 8/2016.
Стислий виклад змісту судових рішень
7.                 Рішенням від 08 грудня 2021 року Подільський районний суд міста Києва відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 , зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнив. Суд розірвав угоди про відступлення прав вимоги від 15 лютого 2016 року№ 6/2016, № 7/2016 та № 8/2016, укладені між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ТОВ «Пателі Лізинг».
8.                 Постановою від 05 грудня 2022 року Київський апеляційний суд частково задовольнив апеляційну скаргу ОСОБА_1 , скасував рішення Подільського районного суду міста Києва від 08 грудня 2021 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 та ухвалив в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнив. Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти в розмірі 60 117,00 доларів США, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишив без змін.
9.                 Постановою від 15 серпня 2023 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду касаційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишив без задоволення, а рішення Подільського районного суду міста Києва від 08 грудня 2021 року у не скасованій апеляційним судом частині та постанову Київського апеляційного суду від 05 грудня 2022 року залишив без змін.
Стислий виклад змісту рішення ЄСПЛ
10.            Рішенням від 16 січня 2025 року у справі «Воленшчак та інші проти України» (Case of Volenshchak and Others v. Ukraine), ухваленим за результатами розгляду заяви № 1696/18 та 7 інших заяв, зокрема заяви ОСОБА_1 № 154/24, ЄСПЛ встановив порушення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції у зв`язку з надмірною тривалістю цивільних проваджень та відсутністю у національному законодавстві ефективного засобу юридичного захисту.
11.            У цьому рішенні ЄСПЛ акцентував таке:
«5. Заявники скаржилися передовсім на те, що тривалість відповідних цивільних проваджень була несумісною з вимогою «розумного строку» та у них не було ефективного засобу юридичного захисту у зв`язку з цим. Вони покликалися на пункт 1 статті 6 і статтю 13 Конвенції.
6. ЄСПЛ повторює, що розумність тривалості провадження повинна оцінюватися у контексті обставин справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявників і відповідних органів державної влади, а також важливість предмета спору для заявників (рішення у справі «Фрідлендер проти Франції» [ВП] (Frydlender v. France) [GC], заява № 30979/96, пункт 43, ЄСПЛ 2000-VII).
7. У керівній справі «Карнаушенко проти України» (Karnaushenko v. Ukraine), заява № 23853/02, від 30 листопада 2006 року) ЄСПЛ вже встановлював порушення щодо питань, аналогічних тим, що розглядаються у цій справі.
8. Розглянувши всі надані йому матеріали, ЄСПЛ не встановив фактів або аргументів, здатних виправдати загальну тривалість проваджень на національному рівні. З огляду на свою практику з цього питання ЄСПЛ вважає, що у цій справі тривалість проваджень була надмірною та не відповідала вимозі «розумного строку».
9. Суд також зазначає, що заявники не мали у своєму розпорядженні ефективного засобу юридичного захисту у зв`язку з цими скаргами.
10. Отже, ці скарги є прийнятними та свідчать про порушення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції».
12.            ЄСПЛ також постановив, що упродовж трьох місяців держава-відповідач повинна сплатити заявникам суми, зазначені в таблиці у додатку. Згідно з додатком до цього рішення ЄСПЛ ОСОБА_1 присуджено суму в розмірі 500 євро на відшкодування моральної шкоди за загальну тривалість провадження 6 років 1 місяць 25 днів у судах трьох інстанцій.
ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Стислий зміст вимог та доводів заяви про перегляд судових рішень за виключними обставинами
13.             ОСОБА_1 17 лютого 2025 року з використанням системи «Електронний суд» подала до Великої Палати Верховного Суду заяву про перегляд за виключними обставинами судових рішень у справі № 758/8567/17 з підстави, передбаченої пунктом 2 частини третьої статті 423 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), у зв`язку зі встановленням ЄСПЛ порушення Україною міжнародних зобов`язань під час вирішення справи судом.
14.            Обґрунтовуючи наявність підстави для перегляду судових рішень, ОСОБА_1 посилається на рішення ЄСПЛ від 16 січня 2025 року у справі «Воленшчак та інші проти України».
15.            Заявниця з урахуванням заяви про усунення недоліків просить скасувати постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 серпня 2023 року 
у справі № 758/8567/17, а також прийняти нову постанову, якою задовольнити касаційну скаргу, скасувати рішення Подільського районного суду міста Києва від 08 грудня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 грудня 2022 року, ухвалити рішення про відмову в задоволенні зустрічного позову про розірвання угод.
16.            Заявниця стверджувала, що рішення ЄСПЛ від 16 січня 2025 року у справі «Воленшчак та інші проти України» не містить вказівки, що всі заяви є прийнятними лише в частині строків. Зазначене рішення ЄСПЛ стосується порушення пункту 1 статті 6 Конвенції в цілому, а не лише щодо строку розгляду справи.
17.             ОСОБА_1 у заяві про усунення недоліків послалася на свою скаргу до ЄСПЛ, у якій, крім тривалого розгляду справи, зазначала про невмотивованість та незрозумілість рішень національних судів.
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
18.            Від інших учасників справи заперечення на заяву  ОСОБА_1  про перегляд судових рішень за виключними обставинами до Великої Палати Верховного Суду не надійшли.
ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ В СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ
19.            Заява  ОСОБА_1 про перегляд судових рішень за виключними обставинами надійшла до Великої Палати Верховного Суду 18 лютого 2025 року.
20.            Ухвалою від 21 лютого 2025 року Велика Палата Верховного Суду:
-                  залишила без руху заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами судових рішень у цій справі для усунення недоліків заяви, зокрема для виконання пунктів 2, 4, 5 частини другої, пункту 5 частини третьої статті 426 ЦПК України, шляхом подання до суду уточненої заяви;
-                  надала для усунення недоліків поданої заяви строк тривалістю в десять днів від моменту отримання копії цієї ухвали суду.
21.            Представник заявниці отримав цю ухвалу 25 лютого 2025 року, а заявниця - 28 лютого 2025 року. Заявниця 07 березня 2025 року через систему «Електронний суд» подала до Великої Палати Верховного Суду заяву, в якій просила продовжити процесуальний строк для виконання вимог ухвали Великої Палати Верховного Суду від 21 лютого 2025 року на 10 календарних днів - до 17 березня 2025 року.
22.            Ухвалою від 10 березня 2025 року Велика Палата Верховного Суду:
-                  задовольнила заяву ОСОБА_1 про продовження процесуального строку;
-                  продовжила ОСОБА_1 строк для усунення недоліків заяви про перегляд за виключними обставинами судових рішень до 17 березня 2025 року.
23.             ОСОБА_1 17 березня 2025 року з використанням системи «Електронний суд» подала до Великої Палати Верховного Суду заяву про усунення недоліків.
24.            Ухвалою від 02 квітня 2025 року Велика Палата Верховного Суду відкрила провадження за виключними обставинами; витребувала у Міністерства юстиції України копію рішення ЄСПЛ від 16 січня 2025 року у справі «Воленшчак та інші проти України»; витребувала з Подільського районного суду міста Києва матеріали справи; призначила справу до розгляду Великою Палатою Верховного Суду на 12 год. 00 хв 23 квітня 2025 року.
25.            Матеріали справи № 758/8567/17 надійшли до Великої Палати Верховного Суду 14 квітня 2025 року.
26.            Також від Міністерства юстиції України 16 квітня 2025 року на адресу суду надійшла копія зазначеного рішення ЄСПЛ разом з його автентичним перекладом українською мовою.
27.            У судовому засіданні представник  ОСОБА_1  - адвокат Риженко Д. М. просив задовольнити заяву  ОСОБА_1 .
28.            У судове засідання інші учасники справи не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належно.
29.            За приписами частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належно повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
30.            Велика Палата Верховного Суду заслухала суддю-доповідача, оцінила доводи заявниці, дослідила матеріали заяви про перегляд судових рішень за виключними обставинами та матеріали справи, а також зміст рішення ЄСПЛ, дійшла висновку, що заява  ОСОБА_1  про перегляд судових рішень за виключними обставинами підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
31.            Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
32.            Одним з міжнародних договорів щодо прав людини є Конвенція, яка ратифікована Україною 17 липня 1997 року (№ 475/97-ВР), набула чинності 11 вересня 1997 року і стала частиною національного законодавства, яке підлягає застосуванню.
33.            Зазначена Конвенція передбачає юрисдикцію ЄСПЛ щодо заяв громадян України про порушення державою норм цієї Конвенції.
34.            Міжнародним документом, що визначає правовий статус як самого ЄСПЛ, так і його рішень, є зазначена Конвенція, зокрема її розділ ІІ. Стаття 46 Конвенції зазначає про безумовний обов`язок держав-учасниць виконувати остаточні рішення ЄСПЛ у будь-яких справах, в яких вони є сторонами.
35.            ЄСПЛ залишає за державою свободу у виборі заходів, потрібних для виконання його рішень. Згідно зі стандартами Ради Європи значення кожного 
з прийнятих ЄСПЛ рішень полягає в тому, що вони не тільки повинні впливати на право конкретного заявника, але також і на розвиток національного законодавства держав-учасниць Конвенції. Заходи поновлення права особи, яка зверталася до ЄСПЛ із заявою, мають значення у контексті відповідальності держави перед певною особою як санкції за порушення її права.
36.            В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
37.            Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону № 1402-VIII).
38.            Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні цієї справи судом.
39.            Частинами першою, другою статті 429 ЦПК України передбачено, що заява про перегляд судового рішення за виключними обставинами розглядається судом у судовому засіданні протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження за виключними обставинами. Справа розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження, у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд.
40.            Правові приписи щодо порядку виконання рішень ЄСПЛ передбачені Законом України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» 
(далі - Закон № 3477-IV).
41.            Цей Закон є спеціальним та регулює відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконувати рішення ЄСПЛ та неодмінністю впроваджувати в українське судочинство європейські стандарти прав людини. Водночас чітких рекомендацій щодо правил виконання рішень ЄСПЛ національними судами Закон № 3477-IV не містить. Такі правила визначені у відповідному процесуальному законодавстві.
42.            З урахуванням частини першої статті 32 Конвенції щодо поширення юрисдикції ЄСПЛ на всі питання тлумачення і застосування Конвенції, частини другої статті 19 Конституції України щодо обов`язку органів державної влади та місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, частин першої та третьої статті 124 Конституції України та частини першої статті 5 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» 
(далі - Закон № 1402-VIII) можна зробити висновок, що всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї є компетенцією ЄСПЛ, а застосування норм матеріального і процесуального права та вирішення юридичних спорів під час здійснення правосуддя в Україні є виключними повноваженнями національних судів.
43.            Як зазначив ЄСПЛ у рішенні від 13 липня 2000 року у справі «Скоццарі та Джюнта проти Італії» (Scozzari and Giunta v. Іtaly, заяви № 39221/98 і № 41963/98, пункт 249), обов`язком Високих Договірних Сторін виконувати остаточні рішення ЄСПЛ у будь-якій справі, в якій вони є сторонами, розуміється, що рішення, відповідно до якого ЄСПЛ визнав порушення, покладає на державу-відповідача обов`язок не лише здійснити на користь заявника виплати, присуджені як справедлива сатисфакція, але також і здійснити під контролем Комітету Міністрів загальні і, якщо це доречно, індивідуальні заходи, здійснення яких є неодмінним у межах внутрішньої правової системи, аби покласти край виявленому порушенню та виправити негативні наслідки такого порушення. Більше того, перебуваючи під контролем Комітету Міністрів, держава-відповідач є вільною у виборі засобів, якими вона виконуватиме свої зобов`язання за статтею 46 Конвенції, за умови, що такі засоби не суперечитимуть висновкам, які містяться у рішенні ЄСПЛ.
44.            Глава 3 Закону № 3477-IV передбачає обов`язковість ужиття для виконання рішення ЄСПЛ, який констатував порушення Україною Конвенції, заходів індивідуального та загального характеру.
45.            Згідно зі статтею 1 Закону № 3477-IV виконанням рішення є: а) виплата стягувачеві відшкодування та вжиття додаткових заходів індивідуального характеру; б) вжиття заходів загального характеру.
46.            Якщо ЄСПЛ визнає факт порушення Конвенції або протоколів до неї і якщо внутрішнє право держави, яка була стороною у справі, передбачає лише часткову компенсацію, ЄСПЛ за потреби надає потерпілій стороні справедливу сатисфакцію (стаття 41 Конвенції).
47.            За статтею 10 Закону № 3477-IV додатковими до виплати присудженого ЄСПЛ відшкодування (статті 7-9 цього Закону) заходами індивідуального характеру є: а) відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який особа мала до порушення Конвенції (restitutio in integrum); б) інші заходи, передбачені у рішенні ЄСПЛ. Відновлення попереднього юридичного стану особи здійснюється, зокрема, шляхом повторного розгляду справи, включаючи відновлення провадження у справі.
48.            Перелік додаткових заходів індивідуального характеру досить вузький. По суті, їх існування не є гарантією забезпечення відновлення порушених прав і не свідчить про досягнення у кожному випадку мети цих заходів, передбаченої законодавством.
49.            Застосувати restitutio in integrum можна шляхом повторного розгляду справи, включаючи відновлення провадження у ній, у разі вжиття Україною заходів індивідуального характеру на виконання рішення ЄСПЛ у справі, в якій вона є стороною. Для цього потрібно враховувати Рекомендацію № R(2000)2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам «Щодо повторного розгляду або поновлення провадження у певних справах на національному рівні після прийняття рішень Європейським судом з прав людини» (далі - Рекомендація). Відповідно до цієї Рекомендації повторний розгляд справи, включаючи поновлення провадження, варто застосовувати, особливо тоді:
-                  коли потерпіла сторона і далі зазнає негативних наслідків від рішення, ухваленого на національному рівні, - наслідків, щодо яких справедлива сатисфакція не була адекватним засобом захисту і які не можна виправити інакше, ніж через повторний розгляд або поновлення провадження;
-                  коли рішення ЄСПЛ спонукає до висновку, що а) оскаржене рішення національного суду суперечить Конвенції, або б) в основі визнаного порушення лежали суттєві процедурні помилки чи положення, які ставлять під серйозний сумнів результат оскарженого провадження на національному рівні.
50.            У пункті 16 цієї Рекомендації зазначено, що у справах щодо перегляду або поновлення провадження у справі, в яких ЄСПЛ присудив справедливу компенсацію, питання про те, як така компенсація буде взята до уваги, має вирішуватися на розсуд компетентного внутрішньонаціонального суду або відповідних органів влади з урахуванням обставин кожної справи.
51.            Отже, у своєму рішенні ЄСПЛ може прямо зазначити про неодмінність вжиття державою додаткових заходів індивідуального характеру чи із самого рішення ЄСПЛ можна виснувати про обов`язок відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який особа мала до порушення Конвенції, шляхом повторного розгляду її справи судом, включаючи відновлення провадження у тій справі.
52.            Якщо інше ЄСПЛ не зазначив у рішенні, повторний судовий розгляд справи, включаючи відновлення у ній провадження, може здійснюватися, за умови що ЄСПЛ визнав порушення Україною зобов`язань за Конвенцією під час вирішення судом на національному рівні тієї справи, в якій ухвалене судове рішення, про перегляд якого просить заявник.
53.            Тобто перегляд судових рішень у зв`язку з виключними обставинами за пунктом 2 частини третьої статті 423 ЦПК України не може бути заходом індивідуального характеру на виконання рішення ЄСПЛ у випадках, якщо встановлені міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань не стосуються вирішення справи судом.
54.            Звертаючись із заявою про перегляд судових рішень за виключними обставинами, ОСОБА_1 порушила питання про забезпечення їй на підставі рішення ЄСПЛ від 16 січня 2025 року у справі «Воленшчак та інші проти України» права на такий додатковий захід індивідуального характеру, як відновлення попереднього юридичного стану, який вона мала до того порушення Конвенції, яке встановив ЄСПЛ (restitutio in integrum).
55.            Відновлення попереднього юридичного стану особи здійснюється, зокрема, шляхом повторного розгляду справи, включаючи відновлення провадження 
у справі (частина третя статті 10 Закону № 3477-IV), з урахуванням Рекомендації.
56.            За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
57.            Відповідно до статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту 
в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
58.            Не можна застосувати як захід індивідуального характеру на виконання рішення ЄСПЛ перегляд судових рішень у зв`язку з виключними обставинами за пунктом 2 частини третьої статті 423 ЦПК України у випадках, якщо встановлені ЄСПЛ порушення Україною міжнародних зобов`язань: 1) можна усунути лише шляхом вжиття заходів загального характеру; 2) не стосуються особи, яка подала заяву про перегляд судових рішень; 3) не стосуються справи, про перегляд судового рішення в якій подана заява; 4) стосуються лише тривалості розгляду справи чи тривалості невиконання ухвалених у ній судових рішень (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2018 року у справі № 2-3646/11 (пункт 81), від 20 березня 2018 року у справі № 2-3862/11 (пункт 76), від 28 березня 2018 року у справі № 2-428/11 (пункт 85), від 29 березня 2018 року у справі № 2-2119/12 (пункт 46), від 11 червня 2019 року у справі № 2-3244/09 (пункти 67, 68), від 25 лютого 2020 року у справі № 18/266 (пункт 55), ухвали Великої Палати Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 569/12613/13-ц, від 20 квітня 2023 року у справі № 2-2175/11, від 31 серпня 2023 року у справі № 212/2-5412/11-ц, від 05 вересня 2023 року у справі № 2-а-358/11).
59.            Оскільки рішення ЄСПЛ від 16 січня 2025 року у справі «Воленшчак та інші проти України» стосується винятково надмірної тривалості провадження у справі та відсутності у заявниці ефективного засобу юридичного захисту саме від цього порушення, то бракує передбаченої у пункті 2 частини третьої статті 423 ЦПК України юридичної підстави для перегляду судових рішень за виключними обставинами.
60.            Недотримання «розумного строку» розгляду справ судами, на жаль, є системною проблемою. У керівній справі «Карнаушенко проти України» (Karnaushenko v. Ukraine), заява № 3853/02, рішення від 30 листопада 2006 року, ЄСПЛ виснував, що «розумна» тривалість провадження повинна оцінюватись у контексті конкретних обставин справи та таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади, важливість для заявника питання, що розглядалося (рішення у справі Frydlender v. France [GС], заява № 30979/96, пункт 43, ECHR 2000-VII). Саме національним судам належить організовувати свої провадження так, щоб вони були швидкими і ефективними.
61.            Велика Палата Верховного Суду наголошує, що порушення «розумних строків» розгляду справи, встановлене ЄСПЛ, не можна усунути шляхом скасування рішень національних судів, оскільки ЄСПЛ зробив висновки лише щодо часу, протягом якого суди вирішували цей спір, а не стосовно висновків по суті спору.
62.            Щодо доводів ОСОБА_1 , викладених у заяві про усунення недоліків від 17 березня 2025 року, про те, що у її скарзі до ЄСПЛ, крім надмірної тривалості провадження, вона стверджувала про невмотивованість та незрозумілість рішень національних судів, а також про відсутність у цих рішеннях правової оцінки її заперечень проти зустрічного позову, Велика Палата Верховного Суду зазначає таке.
63.            У рішенні від 16 січня 2025 року у справі «Воленшчак та інші проти України» ЄСПЛ чітко визначив предмет розгляду та підстави встановлення порушень. Зокрема, у пунктах 5-10 цього рішення ЄСПЛ зазначив, що скарги заявників стосувалися передусім надмірної тривалості цивільних проваджень, що суперечить вимозі «розумного строку» за пунктом 1 статті 6 Конвенції, а також відсутності ефективного засобу юридичного захисту у зв`язку із цим порушенням відповідно до статті 13 Конвенції. ЄСПЛ не встановив інших порушень, зокрема тих, що стосуються якості мотивування судових рішень, їх зрозумілості чи належної оцінки доводів сторін.
64.            Хоча ОСОБА_1 і могла зазначити у своїй скарзі до ЄСПЛ додаткові аспекти, такі як невмотивованість рішень чи неналежна оцінка її заперечень проти зустрічного позову, але рішення ЄСПЛ від 16 січня 2025 року у справі «Воленшчак та інші проти України» не містить жодних висновків щодо цих питань. Відповідно, ці аргументи заявниці не можуть бути підставою для перегляду судових рішень за виключними обставинами, оскільки вони виходять за межі того, що було встановлено ЄСПЛ як порушення Україною міжнародних зобов`язань під час вирішення судами цієї справи.
65.            Порушення статті 13 Конвенції полягає в тому, що у законодавстві України немає дієвих запобіжників, які б унеможливлювали розгляд справи судом протягом строків, які не є «розумними».
66.            До того ж ЄСПЛ, констатуючи порушення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції, присудив достатню і справедливу сатисфакцію у зв`язку з надмірною тривалістю розгляду справи та відсутністю у національному законодавстві ефективного засобу юридичного захисту, а тому Велика Палата Верховного Суду не встановила підстав для скасування судових рішень.
67.            Отже, ураховуючи встановлене в рішенні ЄСПЛ у справі «Воленшчак та інші проти України» порушення правил Конвенції, Велика Палата Верховного Суду виснувала про брак підстав для застосування додаткових заходів індивідуального характеру шляхом скасування судових рішень, оскільки можливість їх перегляду обумовлюється змістом констатованих ЄСПЛ порушень.
Висновки за результатами розгляду заяви про перегляд судових рішень за виключними обставинами
68.            За результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі (пункт 1 частини третьої статті 429 ЦПК України).
69.            На підставі викладеного Велика Палата Верховного Суду вважає, що бракує достатніх та неодмінних підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд судових рішень за виключними обставинами.
Керуючись статтями 416, 418, 419, 423, 429 Цивільного процесуального кодексу України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
Відмовити у задоволенні заяви  ОСОБА_1  про перегляд рішення Подільського районного суду міста Києва від 08 грудня 2021 року, постанови Київського апеляційного суду від 05 грудня 2022 року та постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 серпня 2023 року за виключними обставинами,залишити ці судові рішення в силі.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, 
є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий суддя                                                                                  В. Ю. Уркевич

Суддя-доповідач                                                                                     С. О. Погрібний

Судді:                                    О. О. Банасько                                           С. І. Кравченко
 
                                               О. Л. Булейко                                             О. В. Кривенда
 
                                               Ю. Л. Власов                                              М. В. Мазур
 
                                               І. А. Воробйова                                          С. Ю. Мартєв
 
                                               О. А. Губська                                              О. В. Ступак
 
                                               Ж. М. Єленіна                                            О. С. Ткачук
 
                                               Л. Ю. Кишакевич                                      Є. А. Усенко
 
                                                                                                                      Н. В. Шевцова