ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 712/12204/24                                                                   Суддя (судді) першої інстанції: Пироженко С.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  19 березня 2025 року                                                                                       м. Київ
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді          - Єгорової Н.М.,
суддів                    - Коротких А.Ю., Сорочка Є.О.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на додаткове рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови, -
ВСТАНОВИЛА:
У жовтні 2024 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до Департаменту патрульної поліції, яким просив скасувати постанову серії ГАБ №437420 від 27 вересня 2024 року винесену поліцейським взводу №1 РОВО УПП в Черкаській області сержанта поліції Стоян О.В, якою до позивача застосовано адміністративне стягнення передбачене ч. 1 ст. 117 КУпАП та закрити провадження у справі.
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 грудня 2024 року адміністративний позов задоволено повністю:
- скасовано постанову серії ГАБ №437420 по справі про адміністративне правопорушення від 27 вересня 2024 року винесену поліцейським взводу 1 РОВО Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Стоян О.В. відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 117 КУпАП та закрито справу про адміністративне правопорушення;
- стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Черкаській області на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 605,60 грн.
Додатковим рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 січня 2025 року стягнуто з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 5000 грн.
Не погодившись з додатковим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу у повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, неповно встановлено обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи.
Апелянт наголосив, що судом першої інстанції безпідставно враховано подані позивачем, після прийняття судом рішення докази щодо підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, оскільки останній мав змогу подати суду такі докази раніше.
Позивач подав до суду відзив, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, оскільки ним відповідно до положень КАС України подано заяву про стягнення витрат на правничу допомогу з відповідними доводами та документальним підтвердженням. 
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 грудня 2024 року адміністративний позов задоволено повністю.
13 грудня 2024 року представником позивача направлено до Соснівського районного суду м. Черкаси заяву про стягнення витрат за надання правової допомоги в розмірі 5000,00 грн. з відповідними доказами на їх підтвердження.
Приймаючи додаткове рішення у справі №712/12204/24 про задоволення заяви позивача, суд першої інстанції виходив з того, що заявлена до відшкодування сума витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 грн. є доведеною, співмірною, пропорційною до задоволеної позовної вимоги, та відповідає принципу розумності, а тому, з огляду на встановлені судом обставини, рішення суду, докази, надані стороною позивача на підтвердження витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку про необхідність задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення у повному обсязі.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ч. 3 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Як вбачається з зі змісту позовної заяви позивачем було заявлено клопотання, зокрема про стягнення витрат на правничу допомогу та зазначено про те, що докази будуть надані додатково.
Частиною 7 ст. 139 КАС України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції при прийнятті рішення від 09 грудня 2024 року не було вирішено питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу. При цьому позивачем у позовній заяві заявлено відповідну вимогу та зазначено про подання відповідних доказів додатково.
13 грудня 2024 року представником позивача направлено до Соснівського районного суду м. Черкаси заяву про стягнення витрат за надання правової допомоги в розмірі 5000,00 грн та докази на підтвердження понесення відповідних витрат.
Отже доводи апелянта щодо відсутності підстав для врахування поданих позивачем доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу після прийняття судом рішення є помилковими.
Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно п. п. 1, 2 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та витрати сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;
За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Приписи ч. 3 ст. 134 КАС України визначають для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При цьому в силу положень ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
З аналізу зазначених норм вбачається, що документально підтверджені судові витрати належать компенсації стороні, що не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, відноситься до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.
Як встановлено судом першої інстанції, між ОСОБА_1 та адвокатом Сененко К.В. укладено договорів про надання правової допомоги від 08 жовтня 2024 року, відповідно до п. 1 якого предметом договору є прийняття адвокатом доручення клієнта про надання останньому правової допомоги в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.
Відповідно до п. 2.1 договору адвокат, надає правову допомогу з метою оскарження постанови серії ГАБ №437420 від 27 вересня 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 117 КУпАП.
Згідно з п. 4.1 договору за надання правової допомоги за даним договором клієнт сплачує адвокату гонорар у розмірі 5000 грн. 
Пунктом 4.2 договору передбачено, що оплату правової допомоги клієнт проводить після підписання договору про надання правової допомоги.
Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера від 08 жовтня 2024 року від ОСОБА_1 на підставі договору від 08 жовтня 2024 року адвокатом Сененко К.В. отримано кошти в розмірі 5000,00 грн.
Також в матеріалах справи наявний ордер від 11 жовтня 2024 року серія СА №1098630 та копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 01 червня 2018 року серія ЧК №000929.
Розмір понесених позивачем витрат в ході судового розгляду справи у суді першої інстанції підтверджується належними та допустимими у розумінні КАС України доказами. Крім того, такий розмір є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих адвокатом послуг, а також ціною позову та (або) значенням справи для сторони.
Суд звертає увагу на те, що наведені вище положення законодавства покладають обов`язок доведення неспівмірності понесених витрат на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
З огляду на вказане, відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний був навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами. Водночас відповідачем як суб`єктом владних повноважень не надано доказів, як і не зазначено обставин, які б спростували співмірність розміру судових витрат із обсягом виконаних адвокатом робіт.
Зазначені висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 04 грудня 2024 року по справі №380/13261/23.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 252, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -  
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції - залишити без задоволення, а додаткове рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 січня 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя                                                                                Н.М. Єгорова

Судді                                                                                                      А.Ю. Коротких

                                                                                                              Є.О. Сорочко