ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

16 травня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/28558/24	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Юрко І.В., суддів:  Білак С.В., Чабаненко С.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року в адміністративній справі №160/28558/24 (головуючий суддя першої інстанції - Озерянська С.І.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                          В С Т А Н О В И В 
Позивач 25.10.2024 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ у Дніпропетровській області викладеного в листі-відповіді від 23.09.2024 року №52361-37886/М-01/8-0400/24,  яким йому відмовлено в зарахуванні до страхового стажу період трудової діяльність з 02.04.2012 року  по 29.11.2013 року в республіці Білорусь; 
- зобов`язати  відповідача зарахувати до його страхового стажу періоди трудової діяльності період роботи з 02.04.2012 року по 29.11.2013 року в республіці Білорусь, повторно розглянути його заяву від 27.08.2024 та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.   
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач, відмовляючи у зарахуванні страхового стажу набутого позивачем на території Республіки Білорусь проігнорував приписи міжнародних угод у сфері трудової міграції, ратифікованих Україною та порушив його право на соціальний захист та право на пенсійне забезпечення. 

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 02.04.2012 року по 29.11.2013 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 02.04.2012 року по 29.11.2013 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії з урахуванням зарахованого до страхового стажу періоду роботи з 02.04.2012 року по 29.11.2013 року, з урахуванням раніше виплачених сум.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору. Апелянт вказує, що розмір пенсії особи, яка звернулася за нею визначається індивідуально залежно від набутого стажу та отриманого заробітку, з якого сплачувалися страхові внески. Вказує, що позивачу не враховано періоди роботи на території республіки білорусь з 02.04.2012 року по 29.11.2013 року, оскільки Угода між Урядом України та Урядом республіки білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення від 14.12.1995 року припинила свою дію для України 23.12.2023 року. Зазначає, що до страхового стажу при призначенні пенсії зараховується лише періоди роботи (служби) на території рб по 31 грудня 1991.
Представник позивача подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу відповідача залишити без задоволення.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, встановила наступне.
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію по інвалідності, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
27.08.2024 року позивач через веб-портал електронних послуг звернувся до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про зарахування до страхового стажу окремого періоду роботи.
Пенсійний орган листом №52361-37886/М-01/8-0400/24 від 23.09.2024 року повідомив позивача, що період роботи в республіці білорусь з 02.04.2012 по 29.11.2013 згідно трудової книжки НОМЕР_1 не враховано у зв`язку з припиненням з 23.12.2023 дії Угоди, при призначення пенсій/поновленні раніше призначених пенсій громадянам, які проживали/працювали на території республіки Білорусь (а.с.22).
Не погодившись з відмовою пенсійного органу, позивач оскаржив таку відмову до  суду.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 (далі по тексту - Закон №1058).
У розумінні абз.22 статті 1 Закону №1058 пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Частиною першою статті 9 Закону №1058 передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком;                       2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Згідно із частиною першою статті 24 Закону №1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною четвертою вказаної статті Закону №1058 передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Як вбачається з матеріалів справи, відомостями трудової книжки ОСОБА_1 , серії НОМЕР_1 підтверджено трудову діяльність позивача у республіці білорусь у період з 02.04.2012 року по 29.11.2013 року на посаді «медичний представник»                           (а.с.15-17).
Судом першої інстанції зазначено, що відповідачем не було встановлено будь-яких недоліків оформлення записів про роботу позивача, записи у трудовій книжці виконані належними посадовими особами, засвідчені підписом начальника відділу кадрів та скріплені печатками. При цьому, позивачу було відмовлено зарахувати до загального страхового стажу період його роботи з 02.04.2012 року по 29.11.2013 року у зв`язку з припиненням з 23.12.2023 року дії Угоди при призначення пенсій/поновленні раніше призначених пенсій громадянам, які проживали/працювали на території республіки білорусь.
З цього приводу апеляційний суд зазначає наступне.
Частиною першою статті 4 Закону №1058 встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається, зокрема, з міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав в сфері пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року (далі - Угода) пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої вони проживають.
Метою Угоди є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди». Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.
Статтею 5 Угоди передбачається, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.
Частинами другої, третьої статті 6 Угоди передбачено, що для встановлення права на пенсію громадянам держав-учасників Угоди враховується трудовий стаж, придбаний на території будь-якої з цих держав, а так само на території колишнього СРСР за час до набрання чинності цієї Угоди. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
Таким чином, на громадян України, які працювали на територіях інших держав учасниць Співдружності Незалежних Держав, які приєднались до вказаної Угоди, розповсюджувалась дія нормативних актів приймаючої Держави в галузі пенсійного забезпечення, у тому числі тих, які визначали порядок зарахування трудового стажу, його пільгового обчислення.
З огляду на викладене, цією Угодою визначено стаж, який підлягає врахуванню при визначенні розміру пенсії, а відтак і заробіток за відповідний період підлягає включенню при обчисленні пенсії.
У спірному випадку, відмова пенсійного органу у зарахуванні до страхового стажу позивача спірного періоду роботи зумовлена тим, що з 23.12.2023 року припинена дія Угоду між Україною та Республікою Білорусь про гарантії прав громадян у галузі пенсійного забезпечення від 14.12.1995 року.
Колегія суддів звертає увагу, що всі первинні документи не можуть піддаватися сумніву та позбавляти особу права на отримання пенсії, тільки з тих міркувань, що Україною у зв`язку з військовою агресією рф припинено листування та обмін інформацією з рф та республікою білорусь.
До того ж, припинення дії Угоди про гарантії прав громадян у галузі пенсійного забезпечення 23.12.2023 року не може мати зворотньої сили та не може  розповсюджуватись на період трудової діяльності позивача з 02.04.2012 року по 29.11.2013 року на території республіки білорусь.
Як правильно зазначив суд першої інстанції, доводи відповідача зазначені в листі від 23.09.2024 року щодо припинення дії угоди між Урядом України та Урядом республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення не є підставами для відмови в зарахуванні стажу роботи позивача у   спірний період до страхового стажу, адже такий стаж ним набутий до ухвалення відповідних рішень, а позивач працював у республіці Білорусь в той час, коли Угода була чинною та передбачала право на пенсію громадянам держав - учасниць Угоди з врахуванням трудового стажу, набутого на території будь-якої з цих держав. Позивач не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу, а тому період роботи позивача з 02.04.2012 року по 29.11.2013 року, який підтверджений даними трудової книжки серії НОМЕР_1 , має бути зарахований до страхового стажу позивача.
          Рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог не оскаржується, а тому рішення суду в цій частині апеляційним судом не переглядається.
Відтак, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують.
Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 КАС України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 КАС України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
          
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року в адміністративній справі №160/28558/24 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року в адміністративній справі №160/28558/24 залишити без змін.
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.   

Головуючий - суддя                                                                      І.В. Юрко 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      С.В. Чабаненко