ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2718/25 Справа № 204/4597/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Приваліхіна А. І. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       13 травня 2025 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді-доповідача Гапонова А.В.
суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.
за участю секретаря Сахарова Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерно-технічний центр «Категорія Техно» про стягнення заборгованості по заробітній платі, моральної шкоди та зобов`язання вчинити певні дії, 
- за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Забара Альона Володимирівна, 
на заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2024 року, - 

В С Т А Н О В И В:
ІСТОРІЯ СПРАВИ 
09.05.2024 року до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерно-технічний центр «Категорія Техно» про стягнення заборгованості по заробітній платі, моральної шкоди та зобов`язання вчинити певні дії, в якому позивачка просила:
- визнати припиненим трудовий договір, укладений між нею та відповідачем;
- зобов`язати відповідача зробити запис у трудовій книжці позивачки про звільнення з посиланням на ст.38 КЗпП України;
- стягнути з відповідача на її користь заборгованість із заробітної плати у розмірі 310 287, 52 грн.;
- стягнути з відповідача на користь позивачки в рахунок відшкодування моральної шкоди 200 000 грн.;
- стягнути з відповідача на користь позивачки вихідну допомогу у розмірі 53 113, 96 грн.;
- стягнути з відповідача на користь позивачки компенсацію за невикористані дні відпустки у розмірі 28 853, 76 грн.;
- стягнути з відповідача на користь позивачки понесені судові витрати. 

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ 
Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2024 року позовні вимоги позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерно-технічний центр «Категорія Техно» про стягнення заборгованості по заробітній платі, моральної шкоди та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.
Стягнуто із Товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерно-технічний центр «Категорія Техно» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати у сумі 310287 гривень 52 коп.
Стягнуто із Товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерно-технічний центр «Категорія Техно» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 6000 гривень.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Стягнуто із Товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерно-технічний центр «Категорія Техно» на користь Держави судовий збір у сумі 3102 (три тисячі сто дві) гривні 88 (вісімдесят вісім) копійок.
Допущено негайне виконання рішення суду в межах стягнення заробітної плати за один місяць.
       
       КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
20.12.2024 рокувід  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Забара Альона Володимирівнанадійшла апеляційна скарга в якій ставиться вимога про скасування заочного рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2024 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалення в цієї частині нового рішення про задоволення позовних вимог. 
       В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не роз`яснив належним чином позивачці про необхідність надання доказів, підтверджуючих позовні вимоги.
       Заяву про звільнення та відповідний наказ, якщо він видавався суд першої інстанції міг би й сам витребувати у роботодавця позивачки.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Відзив на апеляційну скаргу в порядку ст.360 ЦПК України не надходив.

В АПЕЛЯЦІЙНОМУ СУДІ
Сторони належним чином повідомлені про день та час розгляду справи (а.с.234), у судове засідання не з`явились, що відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

       ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
       Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

       Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи:
З 04 липня 2019 року позивачка перебуває у трудових відносинах з ТОВ «Інженерно-технічний центр «Категорія Техно», підтвердженням чого є копія трудової книжки (а. с. 19-26).
20 вересня 2023 року позивачка звернулася до відповідача з претензію (а. с. 54-55), в якій прохала останнього провести з нею повний розрахунок.
20 вересня 2023 року позивачка звернулася до Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (м. Дніпро) із заявою про грубе порушення законодавства про працю (а. с. 95-96 та на звороті).
24 жовтня 2023 року заступником начальника Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (м. Дніпро) Бланком С.В. надано відповідь на вищевказану заяву позивачки за вих. № ПС/3.1/2478-ЗВ-23 (а. с. 97 та на звороті), з якої вбачається, що з метою розгляду питання, викладеного у її зверненні , управлінням на адресу ТОВ «Інженерно-технічний центр «Категорія Техно» направлено запит щодо надання інформації, копій документів та пояснень з питань, викладених у її зверненні, однак станом на дату надання їй відповіді, запитувана інформація на адресу управління не надходила.
20 вересня 2023 року позивачка звернулася до ГУ ДПС у Дніпропетровській області із заявою про грубе порушення законодавства про працю (а .с. 102-103 та на звороті).
13 жовтня 2023 року заступником начальника ГУ ДПС у Дніпропетровській області Леоновим В. за вих. № 69726/6/04-36-24-11-08 надано відповідь позивачці на вищевказаний запит (а. с. 104-105), з якої вбачається, що дотримання роботодавцем трудового законодавства, зокрема, щодо нарахування/виплати заробітної плати працівникам, знаходиться поза межами компетенції податкового органу.
23 січня 2024 року позивачка звернулася до ВП № 6 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою про грубе порушення законодавства про працю (а. с. 99-100).
21 лютого 2024 року заступником начальника ВП № 6 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області Тертишним О. надано відповідь на вищевказану заяву позивачки (а. с. 101), зі змісту якої вбачається, що при проведенні перевірки було встановлено, що дане повідомлення містить ознаки цивільно-правових відносин, а тому позивачка має право на звернення з позовом до суду.

Щодо розміру невиплаченої заробітної плати.
Оскільки відповідачем жодним чином не заперечувався та не спростовувався факт працевлаштування позивачки та наявності заборгованості по заробітній платі, суд вважає за можливе визнати, що за період з липня 2019 року по червень 2022 року, включно, відповідач не виплатив позивачці нараховану їй заробітну плату в розмірі 310287 гривень 52 копійки.
Таким чином, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі за період часу з липня 2019 року по червень 2022 року у розмірі 310287 гривень 52 копійки, у зв`язку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 , в цій частині, підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо звільнення.
В обґрунтування позовних вимог в цій частині, позивачка посилалася на те, що у зв`язку з порушенням з боку відповідача по відношенню до неї трудового законодавства, вона вирішила звільнитися, а тому 19 квітня 2024 року вона подала заяву на звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, яку також направила на електронну пошту директору та на месенджер у Viber.
Однак, жодних належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин позивачкою суду не надано (ані копії її заяви про звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП України чи з будь-яких інших підстав, ані копії листа про направлення такої заяви на електронну адресу відповідача, ані роздруківки з підтвердженням її направлення відповідачу у месенджер Viber).
З огляду на викладене, зважаючи на те, що позивачкою не надано суду жодного належного, достатнього та допустимого доказу на підтвердження свого волевиявлення щодо припинення трудового договору з відповідачем, зокрема, її звернення до відповідача з відповідною заявою про звільнення, що в свою чергу свідчить про відсутність підстав для задоволення вимог позивачки в цій частині, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання припиненими трудових відносин з відповідачем та зобов`язання відповідача зробити відповідний запис в трудовій книжці, слід відмовити.

Щодо стягнення середнього за час затримки розрахунку при звільненні, вихідної допомоги та компенсації за невикористані відпустки.
Право вимоги на стягнення середнього заробітку, вихідної допомоги при звільненні та компенсації по невикористаним відпусткам у працівника виникає лише з наступного дня після його звільнення та виключно за умови, що роботодавець на дату його звільнення не провів з ним остаточний розрахунок.
Оскільки трудові відносини між сторонами не припинені, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що вимога про стягнення середнього заробітку, позивачкою заявлена передчасно.

Щодо компенсації моральної шкоди.
Визначаючи розмір заподіяної позивачці моральної шкоди суд враховує те, що заборгованість по заробітній платі виникла ще з липня 2019 року та станом на дату розгляду справи не погашена відповідачем. 
Разом з цим, виходячи з засад розумності, справедливості та об`єктивності суд вважає, що розмір завданої позивачці моральної шкоди пред`явлений до стягнення є надмірно завищеним, а тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню зі стягненням з відповідача на користь позивачки 6000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

З такими висновками погоджується й колегія суддів апеляційного суду з огляду на таке. 

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд керує ходом судового процесу, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. 

Тобто обов`язок доказування Законом покладено на сторони, а тому колегія суддів апеляційного суду не може погодитись з доводом апеляційної скарги, що суд першої інстанції мав сам витребувати докази, які йому необхідні були для розгляду справи.

Позовна вимога про зобов`язати відповідача зробити запис у трудовій книжці позивачки про звільнення з посиланням на ст.38 КЗпП України не підлягає задоволенню з низки причин: по-перше, позивачка не зазначила на якій підставі (наказ підприємства, рішення суду чи інше) чого треба зробити такий запис; з якої дати її слід вважати звільненою; на підставі якої частини статті 38 КЗпП України її слід вважати звільненою.
Тож суд першої інстанції цілком логічно прийшов до висновку, що на момент звернення позивачки до суду позивачка перебувала з відповідачем у трудових відносинах.
А від так, то позовні вимоги щодо стягнення вихідної допомоги у розмірі 53 113, 96 грн., стягнення компенсації за невикористані дні відпустки у розмірі 28 853, 76 грн. є похідними та задоволенню не підлягають, оскільки питання про стягнення зазначених сум можливо ставити лише тоді, коли після звільнення з підприємства не було повного розрахунку зі звільненим працівником.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди із рішенням суду.

       При таких обставинах апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

       Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
       ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.
       Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
       Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

        Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Забара Альона Володимирівна залишити без задоволення.
       Заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2024 року залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

       
       Судді: