ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 березня 2025 року
м. Київ
справа № 165/1287/22
провадження № 51-4909 км 24
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                               ОСОБА_1 ,
суддів                                         ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання     ОСОБА_4 ,
прокурора                                   ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження у суді апеляційної інстанції, на ухвалу Волинського апеляційного суду від 30 травня 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 12022035520000185, за обвинуваченням
ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Ровеньки Луганської області, раніше судимого вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 06 грудня 2021 року за ч. 1 ст. 164 КК України до покарання у виді 90 годин громадських робіт, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 09 червня 2022 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 389 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.
На підставі ст. 71 КК України, ч. 4 ст. 72 КК України, відповідно до якої одному дню обмеження волі або арешту відповідають вісім годин громадських робіт, за сукупністю вироків, до покарання призначеного за даним вироком частково приєднано невідбуте покарання, призначене за вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 06.12.2021 - 90 годин громадських робіт та остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 10 днів.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 цього Кодексу.
Початок перебігу іспитового строку ухвалено рахувати ОСОБА_6  з моменту проголошення вироку.
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 30 травня 2024 року вирок Нововолинського міського суду Волинської області від 09 червня 2022 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання та застосування положень статей 75, 76 КК України скасовано, ухвалено новий вирок, яким призначено ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 389 КК України у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік з покладенням обов`язків, передбачених ч. 2 ст. 59-1 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 06 грудня 2021 року, виходячи із передбаченого ст. 72 КК України співвідношення, що двом дням пробаційного нагляду відповідає вісім годин громадських робіт, остаточно призначено покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік 5 днів з покладенням обов`язків, передбачених ч. 2 ст. 59-1 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
На підставі ч. 2 ст. 84 КК України ОСОБА_6  звільнено від покарання за хворобою у зв`язку із захворюванням після вчинення кримінального правопорушення на тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання.
В іншій частині вирок суду залишено без змін.
За обставин, викладених у вироку, ОСОБА_6 вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 06 грудня 2021 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, призначено покарання у виді 90 годин громадських робіт. З 29 квітня 2022 року 
ОСОБА_6 поставлений на облік у Володимир-Волинському районному відділі № 2 філії Державної установи «Центр пробації» у Волинській області, при цьому належним чином письмово ознайомлений з умовами відбування покарання у виді громадських робіт, а також про передбачену ч. 2 ст. 389 КК України кримінальну відповідальність за ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, про що свідчить підпис останнього в направленні для відбування покарання у виді громадських робіт. В подальшому, працівниками вказаного органу з питань пробації ОСОБА_6 направлено у комунальне підприємство «Управляюча житлова компанія № 1» Нововолинської міської ради, що за адресою: м. Нововолинськ, вул. Соборна, 30, та зобов`язано приступити до виконання громадських робіт з 02 травня 2022 року.
Однак, в порушення положень ст. 37 КВК України, ОСОБА_6 , діючи умисно, передбачаючи наслідки своїх протиправних дій та бажаючи їх настання, з метою ухилення від відбування призначеного судом покарання у виді громадських робіт, без поважних причин кожен день з 02 по 16 травня 2022 року не з`являвся у комунальне підприємство «Управляюча житлова компанія № 1» Нововолинської міської ради за вказаною вище адресою для виконання громадських робіт, що згідно вимог ст. 40 КВК України є ухиленням від відбування даного виду покарання.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить ухвалу апеляційного суду змінити, вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 2 ст. 389 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 06.12.2021, виходячи із передбаченого ст. 72 КК України співвідношення, що одному дню пробаційного нагляду відповідає вісім годин громадських робіт, остаточно вважати ОСОБА_6 засудженим до покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік 2 дні, з покладенням відповідних обов?язків, передбачених ч. 2 ст. 59-1 КК України. На підставі ч. 2 ст. 84 КК України звільнити ОСОБА_6 від покарання за хворобою у зв?язку із захворюванням після вчинення кримінального правопорушення на тяжку хворобу. В обґрунтування наведеного зазначає, що з огляду на положення статей 4, 5 КК України, апеляційним судом підлягали застосуванню пункти 4, 5 ч. 1 ст. 72 КК України при складанні покарань за сукупністю вироків, виходячи із співвідношення, що одному дню пробаційного нагляду відповідає вісім годин громадських робіт, оскільки апеляційним судом безпідставно застосовано п. 1 ч. 1 ст. 72 цього Кодексу.
Крім цього, зазначивши у вступній частині судового рішення щодо ОСОБА_6 про постановлення ухвали, у резолютивній його частині апеляційний суд вказав про ухвалення нового вироку, при цьому у апеляційній скарзі прокурора була відсутня вимога про скасування вироку місцевого суду та ухвалення судом апеляційної інстанції нового вироку на підставі ст. 420 КПК України. 
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор частково підтримала доводи касаційної скарги та звернулася із клопотанням про передачу кримінального провадження щодо ОСОБА_6 на розгляд об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду.
Від захисника ОСОБА_7 надійшло клопотання про проведення касаційного розгляду без її участі та участі засудженого ОСОБА_6 .
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Згідно зі ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
При цьому ст. 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 389 КК України, у касаційній скарзі не заперечуються.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно положень ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги та вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.
Таким чином, можливість виходу суду за межі апеляційних вимог допускається лише за умови, що цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.
Частиною 1 статті 420 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі: 1) необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення; 2) необхідності застосування більш суворого покарання; 3) скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції; 4) неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 421 КПК України обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.
У правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 грудня 2021 року у справі № 617/775/20, зазначено, що зміна за результатами розгляду апеляційної, касаційної скарги покарання у виді позбавлення чи обмеження волі, від відбування якого особу було звільнено з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, на штраф не є погіршенням правового становища обвинуваченого, засудженого. Призначення апеляційним судом покарання у виді штрафу замість призначеного судом першої інстанції покарання у виді обмеження чи позбавлення волі зі звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України не є: «застосуванням більш суворого покарання» в розумінні п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України; «неправильним звільненням від відбування покарання» в розумінні п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України; «іншим погіршенням становища обвинуваченого» в розумінні ч. 2
ст. 404 і ч. 1 ст. 421 цього Кодексу, у зв`язку із чим задоволення відповідних апеляційних вимог сторони захисту з огляду на приписи ст. 420 КПК України не вимагає скасування у відповідній частині вироку суду першої інстанції і постановлення нового вироку. Таке рішення суд апеляційної інстанції постановляє у формі ухвали.
Як слідує з матеріалів кримінального провадження, в апеляційній скарзі прокурор просив змінити вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 , призначити за ч. 2 ст. 389 КК України покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік та визначити остаточне порання на підставі ст. 71 цього Кодексу.
Задовольнивши частково вказану скаргу сторони обвинувачення, апеляційний суд, як слідує із вступної частини, постановив судове рішення у формі ухвали, однак в мотивувальній та резолютивній частинах, з наведенням відповідного мотивування і з посиланням на положення ст. 420 КПК України, та керуючись вказаною процесуальною нормою скасував вирок місцевого суду в частині призначеного покарання та ухвалив в цій частині новий вирок. 
За таких обставин, суд апеляційної інстанції, в порушення вимог ч. 1 ст. 420, ч. 1 
ст. 421 та ч. 2 ст. 404 КПК України, не врахувавши доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення, вийшов за межі її вимог, оскільки в скарзі була відсутня вимога щодо постановлення вироку. 
Крім цього, судом допущена невідповідність форми та змісту судового рішення, що свідчить про порушення положень ст. 370 КПК України.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що допущені апеляційним судом порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними (ч. 1 
ст. 412 КПК України), оскільки зазначене перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, що відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України є підставою для скасування такого рішення з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції.
Верховний Суд не вбачає підстав для надання оцінки доводам касаційної скарги прокурора в частині застосування положень пунктів 4, 5 ч. 1 ст. 72 КК України при складанні покарань у виді  пробаційного нагляду та громадських робіт за сукупністю вироків на підставі ст. 71 цього Кодексу, а також для задоволення клопотання прокурора про передачу вказаного кримінального провадження на розгляд об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, з урахуванням допущених судом апеляційної інстанції істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при ухваленні оскаржуваного судового рішення. 
При новому розгляді суду апеляційної інстанції необхідно врахувати наведене, надати належну оцінку доводам апеляційної скарги прокурора та прийняти законне й обґрунтоване судове рішення, відповідно до вимог статей 370, 419 КПК України.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Ухвалу Волинського апеляційного суду від 30 травня 2024 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
Судді:
 
ОСОБА_1                                ОСОБА_2                                ОСОБА_3