ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 червня 2025 року
м. Хмельницький

Справа № 676/8506/24
Провадження № 22-ц/820/1267/25
Хмельницький апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.
секретар судового засідання Кошельник В.М.
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 676/8506/24 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 березня 2025 року в складі судді Семенюк В.В. у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення 3% річних від суми простроченої заборгованості.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд
в с т а н о в и в:
В грудні 2024 року ТзОВ «Кей-Колект», звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 3% річних від суми простроченої заборгованості в розмірі 15 324,88 доларів США.
При цьому позивач зазначав, що 02 жовтня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», який в подальшому змінив свою назву на ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11210510000. За вказаними Договором їй було надано кредит на строк до 01 жовтня 2021 року в розмірі 80000,00 дол. США із сплатою відсотків згідно встановленого Графіка.
Виконання позичальницею ОСОБА_2 грошового зобов`язання за Договором про надання споживчого кредиту № 11210510000 від 02 жовтня 2007 року було забезпечено порукою ОСОБА_1 , між яким та АКІБ «УкрСиббанк» 02 липня 2007 року укладено Договір поруки № 145123.
Згідно Договору факторингу № 1 від 12.12.2011 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ТзОВ «Кей-Колект», банк відступив останньому за плату усі права вимоги до позичальника за Договором про надання споживчого кредиту № 11210510000 від 02 жовтня 2007 року. Одночасно до ТзОВ «Кей-Колект» перейшли усі права кредитора за Договором поруки № 145123 від 02 липня 2007 року.
У зв`язку з невиконанням відповідачами своїх зобов`язань банк був змушений звернутися до суду для захисту своїх прав.
Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 грудня 2011 року по справі № 2-2801/11 позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено, стягнуто солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 11210510000 від 02 жовтня 2007 року в розмірі 104255,59 дол. США та 15997,95 грн. пені.
Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 27 червня 2012 року було скасовано рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 грудня 2011 року та ухвалено нове судове рішення, яким солідарно стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Кей-Колект» 104255,59 дол. США заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 02 жовтня 2007 року № 11210510000, що за курсом НБУ еквівалентно 833 262 грн. 80 коп. та 15 997 грн. 95 коп. пені.
На сьогоднішній день відповідачами рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 27 червня 2012 року в повній мірі не виконано і залишок заборгованості складає 104221,77 дол. США., тому кредитор має право на отримання, передбачених ст.625 ЦК України сум за весь час прострочення до дати виконання рішення суду, а саме на 3% річних за прострочення суми боргу за період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року в розмірі 15324,88 дол. США
Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 березня 2025 року позов задоволено частково, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Кей-Колект» 3% річних за невиконання грошового зобов`язання в розмірі 24493,75 грн. за період з 17 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року. 
Частково не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ТзОВ «Кей-Колект» подало апеляційну скаргу, вважає його в частині відмови в стягненні з відповідачів заборгованості з трьох відсотків річних за період з 02 квітня 2017 року по 17 грудня 2021 року незаконним, посилаючись на неповне з`ясування всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. 
Так товариство вказує, що відповідачами не було надано до суду жодних доказів на спростування обставин щодо не виконання ними грошових зобов`язань, а судом першої інстанції під час розгляду справи чітко встановлено, що судове рішення про стягнення заборгованості відповідачами не виконане.
Вважає висновок суду першої інстанції про доцільність застосування строків позовної давності хибним, оскільки на період дії карантину законодавець звільнив позичальника від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за прострочення платежів за кредитами (позиками), однак не звільнив від відповідальності, визначеної статтею 625ЦК України, тому до спірних правовідносин застосовні положення про позовну давність та щодо її продовження на строк дії карантину.
Таким чином зауважує, що строки давності щодо вимог про стягнення сум за статтею 625 ЦК України, які не спливли на момент набрання чинності Законом № 540-ІХ (02 квітня 2020 року), продовжуються на строк дії такого карантину та на момент набрання чинності Законом № 540-ІХ (02 квітня 2020 року) прострочені з 02 квітня 2017 року платежі за кредитом перебувають у межах продовженої Законом № 540-ІХ позовної давності, що не врахував суд першої інстанції. 
Зазначає, що у даній справі суд першої інстанції неправильно визначився із початковим моментом перебігу позовної давності, не врахував висновків Верховного Суду щодо продовження строків давності на період дії карантину, не перевірив обґрунтованість вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за період з 02 квітня 2017 року до 23 лютого 2022 року, тобто не встановив обставини, які входять до предмета доказування в справі, тому судові рішення в оскаржуваній частині підлягають скасуванню.
Таким чином ТзОВ «Кей-Колект» просить скасувати рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 березня 2025 року в частині відмови в стягненні з відповідачів заборгованості з трьох відсотків річних за період з 02 квітня 2017 року по 17 грудня 2021 року та ухвалити нове судове рішення яким повністю задовольнити позовні вимоги.
Відповідачі були належним чином повідомлені про час та місцем розгляду справи шляхом направлення судових повісток за місцем їх реєстрації згідно Єдиного державного демографічного реєстру, однак судові повістки повернулись до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України є належним повідомленням учасника справи про час та місце розгляду справи .
Кормі того в матеріалах справи наявний ордер адвоката Гуменюка О.М. (а.с. 49), яким відповідач ОСОБА_2 уповноважила його представляти її інтереси, в тому числі і в Хмельницькому апеляційному суді.
Даний адвокат був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в апеляційному суді шляхом направлення судової повістки до електронного кабінету адвоката в ЄСІТС. 
Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для скасування та ухвалення нового судового рішення повністю або частково є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Так судом встановлено, що у квітні 2010 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 2 жовтня 2007 року № 11210510000 станом на 7 жовтня 2011 року в розмірі 104255 доларів 59 центів США, з яких 76039 доларів 10 центів США - неповернутий кредит, 28216 доларів 49 центів США -проценти. Також позивач просив стягнути з відповідачів 42161 грн. 32 коп. пені за порушення позичальником строку виконання грошового зобов`язання.
          В обґрунтування позову ПАТ «УкрСиббанк» зазначало, що за кредитним договором ОСОБА_2 одержала кредит в сумі 80000 доларів США під 11,9 % річних на строк до 1 жовтня 2021 року, а ОСОБА_1 поручився за виконання нею обов`язків з повернення кредитних коштів і сплати процентів, однак відповідачі не виконують взятих на себе зобов`язань, внаслідок чого банк вправі вимагати від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та сплати процентів за користування ним.
Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 грудня 2011 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 104255 доларів 59 центів США заборгованості за кредитним договором і 15997 грн. 95 коп. пені. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 1820 грн. судових витрат в рівних частках.
       Не погодившись з даним рішенням відповідачі подали до Апеляційного суду Хмельницької області апеляційній скарги.
В зв`язку з тим, що згідно договору факторингу від 12 грудня 2011 року № 1, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» і ТОВ «Кей-Колект», банк відступив останньому за плату усі права вимоги до позичальника за кредитним договором, з 12 грудня 2011 року (дати відступлення) ТОВ «Кей-Колект» одержало право вимагати від боржника і поручителя виконання усіх зобов`язань за вказаними договорами Апеляційний суд Хмельницької області відповідно до ст. 37 ЦПК України у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні, залучив до участі у справі в якості правонаступника ПАТ «УкрСиббанк» - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» . 
Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 27 червня 2012 року рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 грудня 2011 року скасовано і ухвалено нове рішення.
Стягнути солідарно з   ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» 104255 доларів 59 центів США заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 2 жовтня 2007 року № 11210510000, що за курсом Національного банку України еквівалентно 833262 грн. 80 коп., і 15997 грн. 95 коп. пені.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»1820 грн. судових витрат.
На день звернення до суду з даним позовом рішення суду Апеляційного суду Хмельницької області від 27 червня 2012 року відповідачами не виконано.
Згідно з розрахунком заборгованості, проведеним представником позивача сума боргу за кредитним договором станом на 02.04.2017 року складає 104221,77 доларів США, а тому розрахунок 3% річних (ст. 625 ЦК) за порушення зобов`язання з повернення кредиту, проведено за період з 02.04.2017 по 23.02.2022 рік та становить 15324,88 доларів США (104221,77х3%х1789днів/365).
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно із частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
У частині п`ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду.
Згідно із ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.
За ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За змістом ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
         За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц. 
       Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 04.06.2019 у справі № 916/190/18.
Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
Такий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15,  від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15.
Також Велика Палата Верховного Суду в п. 43 своєї постанови від 3 жовтня 2023 року в справі № 686/7081/21 вказала, що  стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Тому приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (зокрема деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір, делікт тощо). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачають договір або спеціальний закон, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (пункти 17, 18, 26, 28), від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (пункти 21, 22, 25, 42, 45), від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц.
Як вбачається з рішення Апеляційного суду Хмельницької області від від 27 червня 2012 року стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»104255 доларів 59 центів США заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 2 жовтня 2007 року № 11210510000, що за курсом Національного банку України еквівалентно 833262 грн. 80 коп., 15997 грн. 95 коп. пені і 1820 грн. судових витрат.
Дане рішення повністю на даний час не виконано.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивач як кредитор має право на стягнення з відповідачів 3% річних за невиконання грошового зобов`язанні в сумі 104255 доларів 59 центів США.
Однак частково, задовольняючи позов та застосовуючи при вирішенні даного спору строків позовної давності суд першої інстанції допустив помилку.
Так статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність відповідно до ст. 257 ЦК України встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.
Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.
Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).
02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Тобто, строк позовної давності в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України продовжено на строк дії карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року до 31 липня 2020 року, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року № 392, враховуючи зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 року № 500.
Дію карантину, встановленого цією постановою, продовжено з 1 серпня до 19 грудня 2020 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 641, враховуючи зміни, внесені постановами Кабінету Міністрів України від 26 серпня 2020 року № 760, від 13 жовтня 2020 року № 956, від 9 грудня 2020 року № 1236.
У подальшому, дію карантину, встановленого цією постановою, продовжено з 19 грудня 2020 року до 31 грудня 2022 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236, враховуючи зміни, внесені постановами Кабінету Міністрів України від 17 лютого 2021 року № 104, від 21 квітня 2021 року № 405, від 16 червня 2021 року № 611, від 11 серпня 2021 року № 855, від 22 вересня 2021 року № 981, від 15 грудня 2021 року № 1336, від 19 березня 2022 року № 318, від 27 травня 2022 року № 630, від 19 серпня 2022 року № 928.
У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).
Згідно ч. 1 ст. 253 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.
3% річних нараховані позивачем за період з 02.04.2017 року по 23.02.2022 року, отже відповідно ч. 1 ст. 253 ЦК України останнім днем трьох річного строку за період з 02.04.2017 року є 02.04.2020 року, в який набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину, тобто на час коли в Україні діяв карантин, встановлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) і згідно п. 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, були продовжені на строк дії такого карантину.
Отже строки позовної давності за період з 02.04.2017 року були продовжені на строк дії карантину, який Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 р. № 651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України.
Отже за таких обставин відсутні підстави для застосування строку позовної давності при вирішенні даного спору, а тому позов підлягає задоволенню повністю, а з відповідачів на користь позивача слід стягнути в солідарному порядку 3% річних (ст. 625 ЦК) за порушення зобов`язання з повернення кредиту за період з 02.04.2017 по 23.02.2022 рік в сумі 15324,88 доларів США. 
З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.
При цьому колегія суддів враховує, що в суді першої інстанції представник відповідача Земцової Ж.З, подав суду першої інстанції заяву про застосування строків позовної давності, в якій вказав, що заборгованість за кредитним договором позивачем було погашено повністю, відсутні виконавчі провадження з примусового виконання, однак в заяві просив відмовити в задоволенні позовних вимог лише з підстав пропуску строків позовної давності звернення позивача до суду.
Однак представник відповідача не надав суду жодних доказів того, що заборгованість за кредитним договором позивачем було повністю сплачено та відсутні виконавчі провадження з примусового виконання, а в своїй заяві посилався як на підставу відмови в позові виключно на пропуск позивачем строків позовної давності.
Оскаржуваним рішенням суду було встановлено, що на час ухвалення оскаржуваного судового рішення відповідачами рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 27.06.2012 року провадження № 22ц-592/12 не виконано.
Дане, оскаржуване позивачем рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 березня 2025 року, відповідачами взагалі оскаржено не було, тобто відповідачі фактично погодились з фактичними обставинами справи, встановленими судом про невиконання ними рішення суду від 27.06.2012 року та правомірність стягнення з них на користь позивача 3% річних за невиконання грошового зобов`язання,що виникло з даного рішення.
Апеляційну скаргу подав лише позивач в частині неправомірності застосування судом першої інстанції строків позовної давності. 
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За таких обставин та доводів апеляційної скарги апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення лише в межах доводів апеляційної скарги ТОВ «Кей Колект».
Відповідно до  ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Позов підлягає задоволенню повністю, а тому з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір по 3810,8 грн. з кожного за подання позову до суду та по 5716 грн. за подання апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» задовольнити.
Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» задовольнити.
Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Менделєєва, 12, Офіс 94/1, код ЄДРПУО 37825868) три відсотки річних за невиконання грошового зобов`язання в сумі 15324,88 доларів США. 
Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Менделєєва, 12. Офіс 94/1, код ЄДРПУО 37825868) по 3810,8 грн. з кожного судових витрат у вигляді сплати судового збору за подання позову до суду.
Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Менделєєва, 12. Офіс 94/1, код ЄДРПУО 37825868) по 5716 грн. з кожного судових витрат у вигляді сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 09 червня 2025 року.

Судді А.М. Костенко 

Р.С. Гринчук 

Т.В. Спірідонова