Справа № 438/2121/24                                Головуючий у 1 інстанції: Слиш А.Т. 
Провадження № 22-ц/811/340/25                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       29 квітня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 
головуючого - судді Ніткевича А.В.
суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Вододар» Бориславської міської ради на ухвалу Бориславського міського суду Львівської області від 16 січня 2025 року в складі судді Слиша А.Т. у справі за заявою Комунального підприємства «Вододар» Бориславської міської ради про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиті послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, - 
встановив:
28 листопада 2024 року заявник КП «Вододар» Бориславської міської ради звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за надання послуг ЖКГ, просив стягнути з ОСОБА_1 на користь КП «Вододар» Бориславської міської ради 4285 грн. заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, яка виникла за період з 01.10.2023 по 30.09.2024 за адресою: АДРЕСА_1 , а також сплачений судовий збір.
Ухвалою Бориславського міського суду Львівської області від 16 січня 2025 року відмовлено у видачі судового наказу за заявою комунального підприємства «Вододар» Бориславської міської ради про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиті послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення. 
Ухвалу оскаржив заявник КП «Вододар» Бориславської міської ради, в особі представника Сливки В.В. 
Апелянт вважає зазначене рішення таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, не відповідає фактичним обставинам справи.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги покликається на те, що боржнику на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2 . 
Предметом заяви про видачу судового наказу у даній справі є зобов`язання, які випливають з надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення. Такі послуги надаються за місцем знаходження нерухомого майна. 
Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №638/1988/17. 
Боржником ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 здійснювалося фактичне споживання та часткова оплата послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення. Таким чином встановлено, що між сторонами на підставі публічного договору склалися договірні відносини щодо послуг з централізованого водопостачання та водовідведення. Споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі оплачувати надані послуги. 
У зв`язку з виникненням заборгованості за договором у розмірі 42854 грн. заявник звернувся з відповідною заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення з боржника за місцем знаходження нерухомого майна, на утримання якого були надані житлово-комунальні послуги, та за місцем виконання індивідуального договору про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення. 
Враховуючи вищевикладене просить скасувати ухвалу Бориславського міського суду Львівської області від 16 січня 2025 року як таку, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву не перешкоджає перегляду судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленимицією главою.
Згідно із ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про відмову у видачі судового наказу (п. 1 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України судове засідання не проводиться.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення враховуючи таке.
Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив із того, що за відомостями відділу реєстрації Бориславської міської ради Львівської області від 16 січня 2025 року інформація щодо реєстрації місця проживання боржника ОСОБА_1 відсутня. Згідно положень ч. 9 ст. 165 ЦПК України, у разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи боржника, суд відмовляє у видачі судового наказу.
Перевіряючи законність оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції колегія суддів враховує таке.
Відповідно до ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.
Так, наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.
Відповідно до ст. 162 ЦПК України, заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.
Статтею 163 ЦК України передбачено вимоги до форми та змісту заяви про видачу судового наказу.
Згідно із ч. 5 ст. 165 ЦПК України, у разі якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суддя не пізніше двох днів з дня надходження такої заяви, крім випадків подання заяви про видачу судового наказу в електронній формі до боржника, який має офіційну електронну адресу, звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - боржника.
Відповідно до ч. 9 ст. 165 ЦПК України, у разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи боржника, суд відмовляє у видачі судового наказу.
У заяві про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення зазначено місце проживання боржника – ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 .
На запит суду від 29.11.2024 №438/2121/24/5213/2024, відділ реєстрації Бориславської міської ради надав інформацію про те, що інформація щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_1 відсутня. 
Установивши, що із отриманої інформації не можливо встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання боржника, суд першої інстанції обґрунтовано, відповідно до ч. 9 ст. 165 ЦПК України, відмовив у видачі судового наказу.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що заява про видачу судового наказу може подаватися за місцем знаходження нерухомого майна, не приймаються до уваги колегією суддів та спростовуються вимогами закону, з огляду на таке.
Відповідно до статті 162 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.
За загальним правилом частини 1статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
Разом з тим частиною 9 ст. 165 ЦПК України, яка є спеціальною у даних правовідносинах, встановлено що, у разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника, суд відмовляє у видачі судового наказу.
Аналіз зазначених норм процесуального закону дає підстави для висновку, що приписи ч.9 ст.165 ЦПК України є спеціальною нормою, якою встановлена окрема імперативна підстава для відмови у видачі судового наказу, що не суперечить положенням ст.162 ЦПК України, оскільки йдеться не про порушення правил підсудності (п. 9 ч. 1 ст.165 ЦПК України), а про неможливість отримання інформації щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) боржника (фізичної особи).
Отже, зважаючи на визначений процесуальним законом порядок розгляду та звернення до виконання судового наказу, обов`язковою умовою для його видачі є встановлення зареєстрованого місця проживання фізичної особи - боржника.
Висновок суду першої інстанції про відмову у видачі судового наказу на підставі ч. 9 ст. 165 ЦПК України відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, оскільки отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) боржника.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону.
Колегія суддів також звертає увагу на те, що за положеннями ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першоїстатті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.
Тобто, в даному випадку стягувач, встановивши інформацію про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - боржника, не позбавлений можливості звернутись до суду з повторною заявою про видачу судового наказу або з позовною заявою в порядку спрощеного позовного провадження.
Окрім того, колегія суддів зауважує, що у разі відсутності відомостей про зареєстроване місце проживання або перебування боржника вимоги ст. 169 ЦПК України виконати неможливо, а судовий наказ не набирає законної сили згідно ст. 172 ЦПК України, що нівелює взагалі сенс виданого судового наказу.
За вимогами п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до вимогст. 375 ЦПК Українисуд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,-
ухвалив:
Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Вододар» Бориславської міської ради залишити без задоволення.
Ухвалу Бориславського міського суду Львівської області від 16 січня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

       Повний текст постанови складений 29 квітня 2025 року.

Головуючий                                                        А.В. Ніткевич

Судді:                 С.М. Бойко 

С.М. Копняк