ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/619/25 Справа № 206/6449/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Прінь І. П. Суддя у 2-й інстанції - Рябчун О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

17 березня 2025 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі судді: Рябчун О.В., за участю: особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Борисенка Р.Ю., переглянувши апеляційну скаргу захисника, на постанову Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-
притягнуто до відповідальності за ч.2 ст. 130 КУпАП,-

встановив:

Постановою суду від 23 січня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним за ч. 2 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 34 000 гривень на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки, та стягнуто судовий збір в сумі 605 грн. 60 коп.
Районним судом встановлено, що 22.11.2024 о 07-40год. в м. Дніпро,Самарський р-н, вул. Василя Симоненка 17, водій ОСОБА_1 , керував т/з Ford Mondeo, державний номер НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме, неприродна блідість, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.2 ст.130 КУпАП, оскільки правопорушення вчинено повторно протягом року. Подія зафіксована на камери № 470866, 471056, 473320.
В апеляційній скарзі захисник Борисенко Р.Ю. просить скасувати постанову та закрити провадження стосовно ОСОБА_1 за відсутності складу правопорушень, вказуючи про незаконність рішення суду І інстанції. При цьому,

захисник вказує, що наявний в матеріалах справи відеозапис не фіксує факту керування ОСОБА_1 автомобілем, відсутній теж момент законної зупинки транспортного засобу. Інші наявні матеріали справи також об`єктивно не доводять таких обставин. Захисник зазначає, що ОСОБА_1 не відмовлявся проходити огляд, і працівники поліції не пропонували пройти огляд на місці та відвезти останнього до закладу охорони здоров`я. В той же час, ОСОБА_1 самостійно пройшов огляд результат якого згідно висновку лікаря негативний. Окрім цього, наявний в матеріалах справи рапорт не може бути доказом, так як складений суб`єктом владних повноважень, відеозапис не містить всіх подій.
В судовому засіданні ОСОБА_1 та захисник Борисенко Р.Ю. підтримали вимоги апеляційної скарги.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість постанови суду, співставивши їх з наявними в матеріалах справи доказами, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно ч. 1-2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, а згідно ст. 9 цього Кодексу адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, гласність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у ст.ст. 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
На переконання апеляційного суду вказані вимоги процесуальних норм КУпАП суддею суду першої інстанції не дотримані.
В матеріалах справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 130 КУпАП є ряд суперечностей на які вказує захисник в апеляційній скарзі.
Так, місцевий суд, як доказ винуватості ОСОБА_1 у скоєнні

адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, взяв до уваги, відеозапис з портативних камер поліцейських.
При цьому, з рішення суду не видно, що районний суд навів посилання на інші докази, які б доводили винуватість ОСОБА_1 , що ставить під сумнів дослідження всіх наданих матеріалів під час розгляду справи.
Що ж стосується відеозапису, то вказаний доказ апеляційний суд не може визнати належним, допустимим, достовірним та таким, який узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», і який свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного проступку, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, виходячи із наступного.
Частиною першої статті 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Частина 2 даної статті передбачає відповідальність за Повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.
Отже, за змістом диспозиції статті 130, суб`єктом адміністративного правопорушення за дії, що поставлені у вину ОСОБА_1 може бути лише особа, яка керує транспортним засобом.
Згідно п. 1.5 ПДР України, водій – особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія відповідної категорії.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року (із змінами), керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
Водночас, положеннями ч. 1 ст. 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями

технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Вина водія у порушенні Правил дорожнього руху повинна доводитись певними доказами, серед яких показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, пояснення свідків тощо.
Під час апеляційного перегляду за клопотанням сторони захисту апеляційний суд дослідив наявний в матеріалах справи відеозапис на підставі ст. 294 КУпАП, з метою перевірки доводів апеляційної скарги.
Так, апеляційним судом встановлено, що відеозапис не фіксує факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а фіксує лише, як останній закриває двері автомобіля та ставить автомобіль на сигналізацію, що само по собі не доводить факту керування. Тобто, висновки суду І інстанції, зроблені в рішенні про доведеність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом та зупинку автомобіля за допомогою проблискових маячків є помилковими.
Відтак, відеозапис, не підтверджують факту, як зупинки, так і керування ОСОБА_1 транспортним засобом.
Поряд з цим, відповідно до змісту статті ст.35 Закону України «Про Національну поліцію», визначено вичерпний перелік ознак, на підставі яких поліцейський може зупиняти транспортні засоби, а також зазначено, що поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті (ч.3 ст.35).
Згідно п. 6 Розділу IX Інструкції з оформлення поліцейським матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису (а в разі неможливості застосування таких засобів у присутності двох свідків) складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Отже, в даному випадку працівниками поліції належним чином не задокументовано і не долучено до матеріалів справи допустимих і достатніх доказів на підтвердження як факту керування, так і факту зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , незважаючи на те, що під час спілкування із ОСОБА_1 працівники поліції неодноразово посилались на наявність таких відеопідтверджень руху автівки саме під його керуванням; тому не доведено підстав для складання протоколу про адміністративне правопорушення за правилами вищевказаної Інструкції від 07.11.2015 № 1395.
Докази, які надані до суду органом, уповноваженим на складання протоколу про адміністративне правопорушення, не можуть забезпечити такий рівень

доказування, який би не залишав жодних розумних сумнівів доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, що йому інкримінується.
Між тим, вина особи у вчиненні адміністративного правопорушення повинна бути доведена поза розумним сумнівом.
В цьому разі стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, які є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було учинено і особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності, є винною у вчиненні цього правопорушення.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надав орган, який склав протокол про адміністративне правопорушення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.
За таких обставин, проаналізувавши надані докази, які містяться в матеріалах адміністративної справив їх сукупності, апеляційний суд вважає не доведеним поза розумним сумнівом факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а тому останній не є суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, отже в його діях відсутній склад цього адміністративного правопорушення.
Проте суд першої інстанції не звернув достатньої уваги на викладене та прийняв рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за наявності обґрунтованих сумнівів щодо доведеності вини особи за обставин, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, ґрунтуючись на припущенні.
При цьому, апеляційний суд усвідомлює суспільну небезпеку правопорушень, пов`язаних із забезпеченням безпеки дорожнього руху, необхідність невідворотності покарання порушників та створення умов, які би перешкоджали розповсюдженню таких дії.
Проте, необхідність дотримання вимог ст. 62Конституції України (неможливість обґрунтовувати обвинувачення припущеннями, а усі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на її користь), вимог ст. 6 Конвенції (щодо забезпечення прав обвинувачених) та застосування основних принципів та європейських стандартів щодо рівня доказового забезпечення ("поза розумних сумнівів"), дає апеляційному суду підстави для висновку про недоведеність достатніми та неспростованими доказами факту вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.
Відповідно до широкого розуміння доктрини «плодів отруєного дерева» (fruit of the poisonous tree) сформульована Європейським судом з прав людини у справах «Гефген проти Німеччини», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» «Балицький проти України», «Нечипорук і Йонкало проти

України», «Яременко проти України», будь-яке винне порушення поліцейськими конституційних прав громадян, що має зв`язок із самим процесом виявлення, вилучення і фіксації доказів, тягне втрату останніми юридичної сили. Тобто, це означає безумовну недопустимість доказів при будь-якому порушенні встановленого порядку збирання доказів незалежно від характеру і ступеня. У вузькому сенсі доктрина «плодів отруєного дерева» зводиться до заборони використання даних, отриманих на підставі або з використанням доказів визнаних недопустимими.
Отже, аналіз встановлених у ході апеляційного розгляду обставин дає підстави для висновку про необґрунтованість висновків місцевого суду, оскільки при складанні протоколу і оформленні матеріалів справи працівниками поліції не долучено жодних доказів факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом так і факту відмови від проходження огляду на стан сп`яніння.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України.
Суд не вправі самостійно вносити доповнення, зміни у протоколи про адміністративні правопорушення, витребувати додаткові докази у справі, оскільки це є недопустимим та буде свідчити про необ`єктивність, упередженість судді при розгляді справи, порушенням права на захист, рівності сторін процесу.
В той же час, у справі «Barbera, MesseguandJabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.
Відповідно до п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційного скарги суд апеляційної інстанції має право, зокрема скасувати постанову та закрити провадження у справі.
Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи вищевикладене, оскільки надані суду першої інстанції матеріали не містять достатньо доказів, які б вказували на наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю у відповідності до вимог п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника Борисенка Р.О. — задовольнити.
Постанову Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2025 року, якою  ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 130 КУпАП - скасувати.
Закрити провадження на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського
апеляційного суду                                                                О.В.Рябчун