ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3866/25 Справа № 180/1449/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Нанічкіна Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2025 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді Єлізаренко І.А.
суддів Макарова М.О., Свистунової О.В. 
за участю секретаря Кругман А.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки і піклування в особі виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки і піклування в особі виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області про позбавлення батьківських прав.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що з 09 вересня 2018 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від спільного шлюбу з відповідачем народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач вказує, проживаючи разом з відповідачем між ними тривалий час існували конфлікти та непорозуміння, тому шлюб було розірвано рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 лютого 2021 року у справі №361/3395/20. На теперішній період часу вона з донькою проживає у смт Велика Димерка Броварського району Київської області. Дитині забезпечено гідні умови проживання. Відповідач не бере ніякої участі у житті дитини, не піклується про неї, не проявляє заінтересованості у подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я доньки, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не спілкується з нею. Донька взагалі не знає, що відповідач є її батьком. Відповідач самоусунувся від виховання дитини та не виконує свої батьківські обов`язки. Відповідач ОСОБА_2 звертався до Броварського міськрайонного суду з позовною заявою про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батьківство з актового запису про народження доньки ОСОБА_3 , та у задоволенні позову було відмовлено. Позивач зазначає, 20 квітня 2023 року вона уклала шлюб з ОСОБА_4 та змінила прізвище на ОСОБА_5 . В новому шлюбі вона народила сина, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_4 постійно займається виховання ОСОБА_7, утримує її фінансово, забезпечує її відпочинок, купує одяг, проводить разом дозвілля. ОСОБА_7 любить його, як батька, та вважає його батьком, він називає її донькою. 08 квітня 2024 року рішенням виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області було затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно доньки  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підставі викладеного ОСОБА_1  просила суд  позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2024 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки і піклування в особі виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області про позбавлення батьківських прав.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить рішення суду від 25 листопада 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог, посилаючись на неповне з`ясування обставин у справі, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , посилаючись на безпідставність її доводів, рішення суду від 25 листопада 2024 року залишити без змін як законне та обґрунтоване.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
       Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. 
       Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови
для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства").
       Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
       Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
       Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.
       Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
       Відповідно до частин першої, четвертої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
       Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України, зокрема, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.
       Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
       Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька/матері, так і для дитини.
       Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
       Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною
в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
       Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер.
       Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.
       У справі встановлено, з 09 листопада 2018 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.14).
       Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9).
       Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 липня 2020 року у справі №361/5063/19 за позовом  ОСОБА_8  до ОСОБА_2  про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини- задоволено позовні вимоги ОСОБА_8 . Стягнуто із ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Небит-Даг, Тукменістан, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходів (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на утримання доньки ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 12 липня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь матері ОСОБА_8 - ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 . Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 аліменти на утримання дружини в розмірі 2000 грн. щомісячно, до виповнення дитиною ОСОБА_3 трьох років, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_6 . Стягнуто із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1536 грн. 80 коп. Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання. Рішення суду набрало законної сили 01 березня 2021 року (а.с.137-140).
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 лютого 2021 року у справі №361/3395/20 за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу було задоволено позовні вимоги ОСОБА_8 . Розірвано шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_8 , зареєстрований 09 листопада 2018 року Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 925. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. (а.с.14).
       20 квітня 2023 року ОСОБА_8 уклала шлюб з ОСОБА_4 та змінила прізвище на ОСОБА_5 (а.с.11).
       Позивач ОСОБА_9 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.8).
        ІНФОРМАЦІЯ_7 у ОСОБА_1 та ОСОБА_4 народився спільний син - ОСОБА_6 (а.с.10).
       Також судом встановлено та визнається сторонами, малолітня донька сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з матір"ю - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .
       Дитині ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на теперішній період часу виповнилося 6 років.
       Батько дитини - ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 .
       Рішенням виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району від 08 квітня 2024 року №199 затверджено висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , по відношенню до його малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з ухиленням батька від виконання своїх батьківських обов`язків (а.с.17).
       У висновку зазначено, що спеціалістами центру надання соціальних послуг Марганецької міської ради Дніпропетровської області 19 березня 2024 року, 20 березня 2024 року, 21 березня 2024 року здійснювалися відвідування сім`ї ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . Комісією встановлено відсутність особи за місцем проживання. Зі слів сусідів, ОСОБА_2 за вказаною адресою близько двох років не проживає, мешкає в м.Києві. З листа Служби у справах дітей виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області від 08 квітня 2024 року вбачається, що обстежити умови проживання ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 та з`ясувати його думку щодо позбавлення батьківських прав відносно його доньки ОСОБА_7 не виявилося можливим, оскільки двері ніхто не відчиняв. Зі слів сусідів ОСОБА_2 за вказаною адресою не проживає, виїхав до Київської області. З листа т.в.о. начальника Броврського РУП ГУ НП в Київській області від 22 березня 2024 року вбачається, що фактів неналежної поведінки або вчинених правопорушень з боку ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в інформаційно-комунікаційній системі "Інформаційний портал Національної поліції" не зареєстровано. ОСОБА_10 надала пояснення, що ОСОБА_2 звертався до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батьківство з актового запису про народження. Рішенням суду від 01 червня 2022 року йому відмовлено у задоволенні позову, оскільки його біологічне батьківство відносно ОСОБА_7 доведено висновком експертизи. Донька ОСОБА_7 весь час проживає з нею. ОСОБА_2 з донькою не спілкується, не контактує, жодного разу її не навідував, не цікавився її життям, здоров`ям, навчанням, вихованням. В нього наявний борг по сплаті аліментів. Він не приймає участі у фізичному, духовному та моральному розвитку дитини. Останнього разу батько бачив доньку три роки тому, телефонував останнього разу у середині січня 2023 року, однак донькою не цікавився. На даний час про ОСОБА_7 дбає її теперішній чоловік ОСОБА_11 , який займається її вихованням, навчанням, лікуванням, матеріально забезпечує. Дитина називає його батьком. ОСОБА_2 у телефонному режимі повідомив, що доньку ОСОБА_7 він любить, сплачує аліменти на її утримання, заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Протягом року після розлучення він приїздив до доньки, в подальшому бачитися з дитиною не дозволяла колишня дружина ОСОБА_1 (а.с.18-20).
       Звернувшись до суду із позовом у цій справі, ОСОБА_1 , як на підставу позбавлення батьківських прав батька дитини ОСОБА_2 , посилалася на те, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків з виховання та утримання дитини, не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, не спілкується з нею, не дбає про неї, самоусунувся від виховання доньки та не виконує свої батьківські обов`язки.
       Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів АСВП НОМЕР_1, наданого Марганецьким відділом державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області, за ОСОБА_2 рахується заборгованість по аліментним платежам по виконавчому листу Броварського міськрайонного суду Київської області №361/5063/19 від 15 березня 2021 року, на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на загальну суму 127 557 грн. 92 коп. (а.с.148, 149).
       Із вказаного розрахунку заборгованості зі сплати аліментів вбачається, відповідач ОСОБА_2 має заборгованість зі сплати аліментів на утримання доньки у вказаній сумі, та здійснює частково сплату аліментів на утримання дитини щомісяця.
Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       У частинах п`ятій, шостій статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
       Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
       Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області затвердженого рішенням виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району від 08 квітня 2024 року №199, останні вважають за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , по відношенню до його малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.17-20).
       Приймаючи висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, орган опіки та піклування виходив із встановлення факту ухилення батька від виконання батьківських обов`язків.
       Проте з висновку не є зрозумілим, яким чином позбавлення батьківських прав відповідача сприятиме захисту інтересів дитини. Жодних фактичних обставин, які б свідчили про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно дитини, орган опіки і піклування не встановив та не посилався на них у своєму висновку.
       Колегія суддів зазначає, що вказаний висновок має рекомендаційний характер, є недостатньо обґрунтованим, не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками. 
       Апеляційний суд не приймає до уваги як підставу для задоволення позову висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки такий висновок у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками та які б були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення його батьківських прав.
        ОСОБА_1 посилається на те, що відповідач звертався до Броварського міськрайонного суду з позовною заявою про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батьківство з актового запису про народження доньки ОСОБА_3 .
       Суд першої інстанції зазначив про те, що в ході судового розгляду справи встановлено, що вказаний позов був спровокований самою позивачкою, яка говорила ОСОБА_2 , що ОСОБА_7 - не його дитина.
       Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 червня 2022 року у справі №361/6061/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_8 , третя особа виконавчий комітет Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батьківство з актового запису про народження - було відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 (а.с.131, 132).
       Самого лише висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав та встановлення факту неналежного виконання батьком свого обов`язку щодо виховання дитини, згідно із положеннями діючого в Україні сімейного законодавства, є недостатнім для позбавлення особи батьківських прав.
       Згідно практики Європейського суду з прав людини, питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінки.
       У судовому засіданні у суді апеляційної інстанції позивач пояснила, що відповідач з донькою не спілкується, вона заблокувала номер телефону відповідача.
       Колегія суддів звертає увагу, що батько дитини ОСОБА_2   заперечує проти позбавлення його батьківських прав, бажає спілкуватися з донькою, але позивач чинить в цьому перешкоди. Відповідач  сплачує аліменти на утримання доньки, хоча і не в повному обсязі.
       Суду не надано доказів, що відповідач ОСОБА_2 перебуває на обліку у лікаря нарколога чи психіатра, страждає на алкоголізм або є ігроманом, представляє небезпеку для дитини тощо.
       Відсутність батька в житті дитини, враховуючи, що мати заперечує проти спілкування відповідача ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не є достатньою підставою для позбавлення його батьківських прав, тим більше що сама позивачка проти такої присутності заперечує з огляду на поведінку відповідача, наявність у позивача нової сім`ї та чоловіка (вітчима), який опікується дитиною.

       Позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що поведінка відповідача є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які склалися: відсутність матеріальних коштів для утримання дитини, відсутність підтримки рідних та належного супроводу соціальних служб. 
       Надані позивачем докази не свідчать про злісне ухилення відповідачем від виховання дитини, свідоме нехтування ним батьківськими обов`язками, його винну, поведінку щодо дитини. 
       У рішенні від 16 липня 2015 року справі "Мамчур проти України" (заява
№10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
       У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» Суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
       Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, § 57, § 58).
       У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18) вказано, що звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтована підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному и міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.
       Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20 (провадження № 61-6807св21), від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18 (провадження № 61-21461св19), від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19). Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.
       Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17.
       Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
       Слід зазначити, позивачем не надано належних, достатніх і допустимих доказів свідомого невиконання відповідачемсвоїх батьківських обов`язків без поважних на це причин, не встановлено винної поведінки останнього щодо ухилення від виховання дитини і свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов`язками.
       У матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач притягувався до кримінальної чи адміністративної відповідальності, у зв`язку з неналежним поводженням щодо дитини, вчиняла насильство щодо доньки, свідомо нехтував своїми батьківськими обов`язками.
       Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
       Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька/матері спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).
       Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
       Наявності таких обставин у цій справі не доведено.
       Отже, позивачем не доведено свідомого ухилення батьком дитини - ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків, навмисного нехтування ними, необхідності застосування крайнього заходу втручання в права дитини на зростання в сім`ї, та підтримання зв`язків з батьком, неможливості застосування альтернативних, менш суворих заходів, відповідність такого заходу якнайкращим інтересам дитини та його виправданість.
       Враховуючи, фактичні обставини справи, норми закону, якими регулюються спори, пов`язані із обов`язками батьків, докази, які надали сторони, виходячи з принципу справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства, те що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який суди  йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів та враховуючи, що суду не надано переконливих доказів дійсно навмисного, свідомого ухилення батька дитини  від виконання ним своїх батьківських обов"язків, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого  висновку про відмову у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки і піклування в особі виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області про позбавлення батьківських прав.
       Посилання в апеляційній скарзі на вирок Корольовського районного суду м.Житомира від 02 лютого 2024 року у справі №296/9143/23, ухваленого відносно ОСОБА_2 за ст.ст.296, 345 КК України, який ухвалою Житомирського апеляційного суду від 02 грудня 2024 року змінено в частині призначення покарання та який ОСОБА_2 оскаржує в касаційному порядку та касаційну скаргу призначено до розгляду на 10 липня 2025 року, не є доказом для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
       Посилання в апеляційній скарзі на доведеність позовних вимог позивача, наявність підстав позбавлення батьківських прав батька дитини відносно малолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є необґрунтованими та не підтверджуються належними доказами у справі. 
       Доводи апеляційної скарги на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи є безпідставними.
       Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2024 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови
проголошена у судовому засіданні 06 травня 2025 року.

Повний текст постанови складено 07 травня 2025 року.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді  М.О.Макаров

О.В.Свистунова