КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
справа № 367/6707/24
провадження № 22-ц/824/6715/2025
 
20 березня 2025 року                                                                                         м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів : 
судді-доповідача Кирилюк Г. М.,
суддів:  Рейнарт І. М.,  Ящук Т. І.,
 
розглянув в порядку письмового провадження справу за скаргою боржника ОСОБА_1 на дії державного виконавця Ірпінського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дороніної Валентини Олександрівни, стягувач: ОСОБА_2 , за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Колесник Ганни Миколаївни на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 13 грудня 2024 року в складі судді Горбачової Ю. В.,
 
встановив:
 
В липні 2024 року боржник ОСОБА_1 звернувся  до суду зі скаргою на дії державного виконавця Ірпінського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дороніної В. О.
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 13 грудня 2024 року скаргу ОСОБА_1   повернуто скаржнику без розгляду.
10.01.2025 представник боржника ОСОБА_1 - адвокат Колесник Г. М. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 13 грудня 2024 року та передати справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що суддя,  повертаючи заявнику скаргу  на  дії державного виконавця,  застосувала  до спірних правовідносин  норми   закону, які не були чинними на момент виникнення відповідних правовідносин, тобто порушила  вимоги частини  третьої статті 3 ЦПК України.
Зазначила,  що скарга  подана  -1  липня  2024 року,  при цьому  суд першої інстанції, постановляючи ухвалу 13 грудня  2024 року,  керувався   новою редакцією  статті 448 ЦПК  України, яка набрала  чинності лише  19 грудня  2024 року. 
Обставини справи  також  свідчать  про  винесення  ухвали "заднім" числом, що  унеможливило доступ заявника до  правосуддя  для захисту своїх прав та інтересів шляхом  судового  розгляду справи  відповідно  до  статті 4 ЦПК  України.  
Правом надання відзиву на апеляційну скаргу інші учасники справи не скористались.
Відповідно до положень частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали  суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах,  а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року; «Беллет проти Франції» від 04 грудня 1995 року).
Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
Розділ VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» передбачає можливість звернення сторін виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення.
Відповідно до статті 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
Частино 3 статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
З матеріалів справи встановлено, що боржник ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця у липні 2024 року.
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 09 липня 2024 року скаргу ОСОБА_1 повернуто без розгляду на підставі ч. 2 ст. 183 ЦПК України.
Постановою Київського апеляційного суду від 01 листопада 2024 року ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 09 липня 2024 року скасовано, справу направлено до того ж суду для продовження розгляду.
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 13 грудня 2024 року скаргу ОСОБА_1 повернуто без розгляду.
Суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до пункту  другого  частини четвертої  статті 448 ЦПК України до скарги додаються, зокрема,  докази направлення  копій скарги  та доданих до  неї  матеріалів іншим учасникам справи  з урахуванням  положень статті  43 цього  Кодексу. 
Положеннями частини п`ятої статті 448 ЦПК України визначено, що суд, встановивши, що скаргу подано без додержання вимог частин третьої та/або четвертої цієї статті, повертає її скаржнику без розгляду протягом чотирьох днів після її надходження до суду.
Скаржник всупереч частини  п`ятої статті  448  ЦПК  України   до  скарги не  додав  докази її  надсилання  у встановленому законом  порядку  з описом  вкладення  іншим учасникам справи.
Таким чином,  суд зробив висновок, що оскільки скарга боржника ОСОБА_1   подана без дотримання вимог пункту  другого  частини четвертої  статті 448 ЦПК України,  то  її  слід  повернути скаржнику без розгляду.
Апеляційний суд  не  погоджується  з висновком  суду першої інстанції, оскільки  він  не  відповідає  вимогам  закону. 
Відповідно  до  положень  статті 448  ЦПК  України в редакції,  що  діяла  на  час звернення  до  суду  з даною  скаргою, скарга  подається  до  суду, який розглянув справу як суд  першої інстанції.  Про подання  скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду.
Відповідно  до частини  третьої статті 3 ЦПК  України провадження  в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Закон України "Про  внесення  змін  до  деяких  законодавчих  актів України щодо удосконалення  положень  про  судовий контроль  за  виконанням  судових рішень" від 21.11.2024 №4094-ІХ , яким статтю 448 ЦПК  України викладено  в новій  редакції,  набрав чинності лише  19 грудня  2024 року та  не  міг  застосовуватися   до даних правовідносин.
 Повертаючи скаргу  без розгляду  суд першої інстанції   помилково  застосував   до поданої скарги вимоги   пункту  другого  частини четвертої  статті 448 ЦПК України в  редакції, що не була  чинною  на  час  її подання та на  час  винесення   оскаржуваної  ухвали,  наслідком  чого  є неправомірне обмеження права особи на доступ до суду.
Відповідно до п.4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 379, 381 - 382, 384 ЦПК України апеляційний суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу представника боржника ОСОБА_1 - адвоката Колесник Ганни Миколаївни задовольнити.
Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 13 грудня 2024 року скасувати.
Справу за скаргою за скаргою боржника ОСОБА_1 на дії державного виконавця Ірпінського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дороніної Валентини Олександрівни, стягувач: ОСОБА_2 направити до Ірпінського міського суду Київської області від 13 грудня 2024 року для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення,  може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 
 
Суддя-доповідач                                                                             Г. М. Кирилюк
 
Судді:                                                                                               І. М. Рейнарт
 
                                                                                                          Т. І. Ящук