Головуючий І інстанції: Бабаєв А.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 квітня 2025 р. 	Справа № 520/11316/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Любчич Л.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  Присяжнюк О.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.01.2024, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 18.01.24 по справі № 520/11316/23
за позовом               ОСОБА_1  
до              Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області ,              Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві                     
про визнання протиправним рішення, визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
У травні 2023 року ОСОБА_1 (надалі позивач, апелянт, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (надалі ГУ ПФУ в Харківській області, відповідач1), Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві (надалі ГУ ПФУ у м. Києві, відповідач 2), в якому просив:
- визнати протиправним рішення ГУ ПФУ у Харківській області від 05.04.2023 № 930100823199 у перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст. ст. 56, 57 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі Закон № 796-XII) згідно з довідкою № 10 від 17.03.2023;
- визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ у м. Києві щодо перерахунку додаткової пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 49 Закону № 796-XII, у редакції 1991 року;
- визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ у м. Києві щодо перерахунку пенсії із збільшенням її на 1 відсоток заробітку за рік за кожний повний рік стажу роботи понад установлений понаднормований стаж (20 років для чоловіків) відповідно до ст. 56 Закону № 796-XII;
- зобов`язати ГУ ПФУ у м. Києві здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст.ст. 56, 57 Закону № 796-XII згідно з довідкою № 10 від 17.03.2023 з дня звернення, а саме з 31.03.2023;
- зобов`язати ГУ ПФУ у м. Києві перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію із збільшенням її на 1% заробітку за рік за кожний повний рік стажу роботи понад установлений понаднармований стаж (20 років - для чоловіків) відповідно до ст. 56 Закону № 796-XII з дати призначення пенсії, а саме з 09.10.2004;
- зобов`язати ГУ ПФУ у м. Києві перерахувати та виплатити додаткову пенсію ОСОБА_1 у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.49 Закону № 796-XII, у редакції 1991 року, з дати призначення пенсії, а саме з 09.10.2004;
- зобов`язати ГУ ПФУ у м. Києві перерахувати та виплатити компенсацію ОСОБА_1 втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (додаткової пенсії та 1% заробітку за рік за кожний повний рік стажу роботи понад установлений понаднормований стаж) з дати призначення пенсії, а саме з 09.10.2004 відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» за рахунок коштів Пенсійного фонду України у м. Києві.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 22.12.2023 , яка залишена без змін  постановою Другого апеляційного адміністративного суду від  26.02.2024, адміністративний позов ОСОБА_1 у частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність ГУ ПФУ у м. Києві щодо перерахунку додаткової пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи «  від 28.02.1991 №796-ХІІ (далі - Закон №796-ХІІ) , у редакції 1991 року, визнання протиправною бездіяльність ГУ ПФУ у м. Києві щодо перерахунку пенсії із збільшенням на 1 відсоток заробітку за рік за кожний повний рік стажу роботи понад установлений понаднормований стаж (20 років для чоловіків) відповідно до ст. 56 Закону № 796-XII, зобов`язання ГУ ПФУ у м. Києві перерахувати та виплатити пенсію із збільшенням її на 1% заробітку за рік за кожний повний рік стажу роботи понад установлений понаднармований стаж ( 20 років - для чоловіків) відповідно до ст. 56 Закону № 796-XII з дати призначення пенсії, а саме з 09.10.2004, зобов`язання ГУ ПФУ у м. Києві перерахувати та виплатити додаткову пенсію у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.49 Закону № 796-XII у редакції 1991 року з дати призначення пенсії, а саме з 09.10.2004 та зобов`язання ГУ ПФУ у м. Києві перерахувати та виплатити компенсацію ОСОБА_1 втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (додаткової пенсії та 1% заробітку за рік за кожний повний рік стажу роботи понад установлений понаднормований стаж) з дати призначення пенсії, а саме з 09.10.2004 відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» за рахунок коштів Пенсійного фонду України у м. Києві залишено без розгляду.

Продовжено розгляд справи у межах вимог про 
визнання протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області від 05.04.2023 року № 930100823199 у перерахунку пенсії ОСОБА_1 , відповідно до ст. ст. 56, 57 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" згідно довідки № 10 від 17.03.2023 року та зобов`язання ГУ ПФУ у м. Києві здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 , відповідно до ст.ст. 56, 57 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" згідно довідки № 10 від 17.03.2023 року з дня звернення, а саме з 31.03.2023 року;
визнання протиправною бездіяльність ГУ ПФУ у м. Києві щодо перерахунку пенсії із збільшенням її на 1 відсоток заробітку за рік за кожний повний рік стажу роботи понад установлений понаднормований стаж (20 років для чоловіків) відповідно до ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 09.11.2022 року та зобов`язання ГУ ПФУ у м. Києві перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію із збільшенням її на 1% заробітку за рік за кожний повний рік стажу роботи понад установлений понаднармований стаж (20 років - для чоловіків) відповідно до ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 09.11.2022 року;
визнання протиправною бездіяльність ГУ ПФУ у м. Києві щодо перерахунку додаткової пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 49 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в редакції 1991 року з 09.11.2022 року та зобов`язання Головного управління ПФУ у м. Києві перерахувати та виплатити додаткову пенсію ОСОБА_1 у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції 1991 року з 09.11.2022 року;
зобов`язання Головного управління ПФУ у м. Києві перерахувати та виплатити компенсацію ОСОБА_1 втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (додаткової пенсії та 1% заробітку за рік за кожний повний рік стажу роботи понад установлений понаднормований стаж) з 09.11.2022 року .

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.01.2024 відмовлено у задоволенні позовних вимог.
Позивач, не погоджуючись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив його скасувати та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити
Відповідачі правом надання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися. 
Відповідно до ч. 1 ст.308 та п. 3 ч. 1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України(далі -КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які позивач посилається в апеляційній скарзі, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлені наступні обставини, які не оспорені сторонами.
Позивач перебуває на пенсійному обліку в ГУ ПФУ м. Київ та з 09.10.2004  отримує пенсію відповідно до Закону №796-ХІІ .
31.03.2024 позивач звернувся до уповноваженого структурного підрозділу  Пенсійного фонду України із заявою  щодо зміни страхового стажу набутого до 01.01.2004. До вказаної заяви додано довідку № 10 від 17.03.2023.
05.04.2023 ГУ ПФУ в Харківській області розглянуто вищевказану заяву за принципом екстериторіальності.
05.04.2023 рішенням ГУ ПФУ в Харківській області № 930100823199 відмовлено у перерахунку пенсії ОСОБА_1 згідно довідки № 10 від 17.03.2023.
31.03.2023 позивач звернувся до ГУ ПФУ  у м. Києві із заявою, в якій просив перерахувати пенсію виключно виходячи із заробітків у м. Чорнобиль відповідно до довідки № 10 від 17.03.2023, оригінал якої знаходиться у матеріалах пенсійної справи з дня призначення пенсії, перерахувати додаткову пенсію у розмірі 30 процентів мінімальної пенсії за віком з дня призначення пенсії та перерахувати пенсію із збільшенням її на 1 відсоток заробітку за рік за кожний повний рік стажу роботи понад установлений понаднормований стаж (20-років для чоловіків) з дня призначення пенсії.

Щодо вимог про визнання протиправним рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 05.04.2023  № 930100823199 у перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст. ст. 56, 57 Закону №796-ХІІ згідно довідки № 10 від 17.03.2023 та зобов`язання ГУ ПФУ у м. Києві здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 , відповідно до ст.ст. 56, 57 Закону №796-ХІІ  згідно довідки № 10 від 17.03.2023 з дня звернення, а саме з 31.03.2023.
Відмовляючи у задоволенні позову в цій частині вимог суд першої інстанції зазначив, що позивачу при призначенні пенсії враховано вказаний стаж з урахуванням кратності.
Колегія суддів погоджується з висновками суду з огляду на такі обставини.
Законом №796-ХІІ визначені основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.
Статтею 49 Закону №796-ХІІ визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Відповідно до частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Учасникам ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року у зоні відчуження від 1 до 5 календарних днів, у 1987 році від 10 до 14 календарних днів, у 1988 році не менше 30 календарних днів, на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві не менше 14 календарних днів у 1986 році пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку на 5 років.
Позивач звернувся до ГУ ПФУ у м. Києві із заявою від 31.03.2023  щодо зміни страхового стажу набутого до 01.01.2004.
До вказаної заяви додано довідку ПАТ Київський річковий порт № 10 від 17.03.2023.
У довідці про заробітну плату (грошове забезпечення), одержану особою за роботу (службу) в зоні відчуження в 1986-1990 років, видану ПАТ Київський річковий порт від 17.03.2023 №10 зазначено, що заявник з 01.08.1986 по 31.08.1986 отримував заробітну плату за роботу в населеному пункті зони відчуження м. Чорнобиль. Оплата проводилась за 132 години роботи в зоні небезпеки №1 при 6-ти денному робочому тижні, тобто за 22 робочі дні.
Згідно матеріалів пенсійної справи позивача, наданих до суду, 22 робочі дні за роботу в населеному пункті зони відчуження м. Чорнобиль вже зараховані до страхового стажу набутого до 01.01.2004 та стаж визначений з урахуванням кратності - 2 місяці 6 днів.
Таким чином, у пенсійного органу були відсутні правові підстави для зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи зазначеного у довідці № 10 від 17.03.2023.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність ГУ ПФУ у м. Києві щодо перерахунку додаткової пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 49 Закону №796-ХІІ,   в редакції 1991 року з 09.11.2022  та зобов`язання ГУ ПФУ у м. Києві  перерахувати та виплатити додаткову пенсію ОСОБА_1 у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.49 Закону У№796-ХІІ, в редакції 1991 року з 09.11.2022.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції зазначив, що з 01.01.2015 Кабінету Міністрів України надані повноваження щодо визначення розміру і порядку виплати пільг, компенсацій і гарантій, установлених Законом №796-ХІІ.
Згідно з бюджетними призначеннями Кабінет Міністрів України встановлює розмір окремих видів компенсацій і допомог, зокрема постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"  затверджений порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Відповідно до п.13 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 р. № 1210 щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" виплачується особам, що належать до категорії 2 у розмірі 170,82 гривні.
Законом №796-ХІІ визначені основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.
Відповідно до ст.49 Закону №796-ХІІ пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Стаття 51 Закону №796-ХІІ, в редакції, що діяла до 1 січня 2008 року, встановлювала наступний порядок виплати додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, віднесеним до категорій 2, 3, 4, а саме: особам, віднесеним до категорії 2, щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається у розмірі 30 процентів мінімальної пенсії за віком.
В подальшому, дія, зокрема, норми 51 Закону №796-ХІІ неодноразово обмежувалася законодавцем. Такі обмеження реалізовувалися Верховною Радою України у законах про Державний бюджет України як шляхом викладення вказаних норм в іншій редакції, так і шляхом делегування Кабінету Міністрів України повноважень щодо визначення порядку та розміру доплати до пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, передбачених статтями 39, 51 Закону № 796, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на відповідний календарний рік.
Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" від 14.06.2011 № 3491-VI (далі Закон № 3491-VІ) розділ VІІ "Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" доповнений пунктом 4, яким встановлено, зокрема, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону № 796-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік (положення пункту 4 розділу VІІ визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним) згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011).
Відтак, Законом №3491-VІ Кабінету Міністрів України надані повноваження встановлювати інші, ніж передбачені ст.51 Закону №796-ХІІ, розміри додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, віднесеним до 2-4 категорії постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
На виконання пункту 7 Закону №349-VІ, 6 липня 2011 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову "Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету" № 745 (далі Постанова №745), яка набрала чинності з 23 липня 2011 року, приписами якої визначені інші розміри щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, передбаченої статтею 51 Закону №796-ХІІ.
Крім того, постановою Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 23.11.2011 №1210 був затверджений Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Порядок № 1210).
Отже, зміна правового регулювання спірних правовідносин відбулася 23.07.2011, у зв`язку з набранням чинності Постановою №745, у якій Кабінет Міністрів України реалізував своє право на встановлення розмірів соціальних виплат, передбачених для постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема ст. 51 Закону №796-ХІІ.
Обмеження дії норм ст. 51 Закону №796-ХІІ у 2014 році відбулося після прийняття Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" від 31.07.2014 № 1622-VII (далі Закон №1622-VІІ), який набрав чинності 3 серпня 2014 року.
Так, Законом №1622-VІІ розділ "Прикінцеві положення" Закону №719-VІІ були доповнені, зокрема, пунктом 6-7, згідно з яким норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону № 796-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на 2014 рік.
01.01.2015 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28.12.2014 №79-VIII (далі - Закон № 79-VІІІ), пунктом 63 якого розділ VI "Прикінцеві та перехідні положення" БК України доповнений пунктом 26, яким установлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 Закону № 79-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
При цьому, вказані вище положення Закону №79-VІІІ не були визнанні неконституційними.
Таким чином, 01.01.2015 Кабінету Міністрів України були надані повноваження щодо визначення розміру і порядку виплати пільг, компенсацій і гарантій, установлених Законом №796-ХІІ.
Згідно з бюджетними призначеннями Кабінет Міністрів України встановлює розмір окремих видів компенсацій і допомог, зокрема постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" був затверджений порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Таким чином, із набуттям чинності Закону №79-VІІІ, Кабінету Міністрів України були надані повноваження щодо визначення розміру виплат передбачених, зокрема, ст. 51 Закону №796-ХІІ.
Відповідно до п.13 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 р. № 1210 щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до Закону №796-ХІІ виплачується особам, що належать до категорії 2 у розмірі 170,82 гривні.
За таких обставин, колегія сцуддів погоджуєтсья з висновком суду першої інстанції, що позивач не має права на отримання додаткової пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність ГУ ПФУ у м. Києві щодо перерахунку пенсії із збільшенням її на 1 відсоток заробітку за рік за кожний повний рік стажу роботи понад установлений понаднормований стаж (20 років для чоловіків) відповідно до ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 09.11.2022  та зобов`язання ГУ ПФУ у м. Києві перерахувати та виплатити пенсію із збільшенням її на 1% заробітку за рік за кожний повний рік стажу роботи понад установлений понаднармований стаж (20 років - для чоловіків) відповідно до ст. 56 Закону №796-ХІІ з 09.11.2022.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд послався на те, що умовою призначення надбавки за понаднормативний стаж є призначення пенсії на умовах ч. 2 ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; позивачем не надано доказів подання до пенсійного органу заяви про обчислення пенсії за ч.2 ст.27 Закону №1058-IV; зважаючи на те, що надбавки за понаднормативний стаж відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону 2148-VIII позивач не мав, питання щодо її призначення повинно вирішуватися за законодавством, що діяло на час подання заяви, тобто на підставі ч. 2 ст. 56 Закону 2148-VIII з урахуванням змін, внесених Законом № 2148-VIII від 03.10.2017. Відповідно до цієї правової норми у редакції, що діяла на час її реалізації, умовою призначення надбавки за понаднормативний стаж є призначення пенсії на умовах ч.2 ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Позивач, щодо якого не дотримано цієї умови, не має права на отримання надбавки за понаднормативний стаж. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд застосував висновки Верховного Суду у постанові від 06.09.2023 у справі №300/2091/21.
Колегія суддів, зазначає, що в цій частині позовних вимог, ключовим є питання про поширення пункту 2 статті 56 Закону №796-XII в редакції змін, внесених Законом №2148-VIII на правовідносини, які виникли до набрання ними чинності, за правилами якого умовою для збільшення громадянам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи    пенсії на один процент заробітку за кожен рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж є призначення їм пенсії на умовах частини другої статі 27 Закону №1058-IV.
Водночас, колегія суддів зазначає, що Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду постановою від 25.06.2024 у справі №300/3435/21 відступив від висновків, викладених в раніше ухвалених постановах Верховного Суду у складі колегії суддів цієї самої палати від Верховного Суду, зокрема від 23.10.2019 у справі №809/627/18, від 29.08.2022 у справі №300/1390/19, від 06.09.2023 у справі №300/2091/21, від 10.01.2024 у справі №300/168/21 та інших, у яких викладено правовий висновок про розповсюдження пункту 2 статті 56 Закону №796-ХІІ в редакції змін, внесених Законом №2148-VIII на правовідносини, які виникли до набрання ними чинності, та відповідно про те, що згідно із пункту 2 статті 56 Закону №796-ХІІ (у редакції, що діяла на час її реалізації за заявою пенсіонера) умовою призначення надбавки за понаднормативний стаж є призначення пенсії на умовах частини другої статті 27 Закону №1058-IV; пенсіонер, щодо якого не дотримано цієї умови, не має права на отримання надбавки за понаднормовий стаж, та дійшов висновків щодо їх застосування у подібних правовідносинах у такий спосіб:
(1) держава гарантувала зокрема, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС особливі норми та умови пенсійного забезпечення як компенсацію особам, які постраждали внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, за втрачене здоров`я, моральні і фізичні страждання, обмеження в реалізації своїх здібностей та можливостей забезпечити собі гідний життєвий рівень, тому за особами, які набули право на призначення пенсії з урахуванням спеціального Закону №796-XII, редакцією пункту 2 статі 56 якого було визначено, що право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку, таке право зберігається й у разі зміни нормативно-правового регулювання цих правовідносин.
У разі зміни правового регулювання набуті такими особами права на пільги, компенсації і гарантії повинні бути збережені із забезпеченням можливості їх реалізації або шляхом запровадження рівноцінних чи більш сприятливих умов соціального захисту.
(2) до осіб, яким на час призначення пенсії з урахуванням Закону №796-XII її розрахунок мав здійснюватися згідно із пунктом 2 статті 56 Закону №796-XII за кожний повний рік стажу роботи понад установлений для них мінімальний трудовий стаж для призначення пенсії (15 років - для жінок і 20 років - для чоловіків) шляхом збільшення пенсії на один процент заробітку за рік, вказана норма повинна застосуватися у тій редакції, яка діяла на час призначення пенсії (окрім випадку покращення становища особи). Розповсюдження на таких осіб нових правил виплати надбавки за понаднормовий стаж в залежності від призначення пенсії на умовах частини другої статі 27 Закону №1058-IV, запроваджених у зв`язку із внесенням до цієї норми змін Законом №2148-VIII, свідчило б про звуження змісту та обсягу існуючих прав таких осіб, що в силу статті 22 Конституції України є неприпустимим.
Застосовуючи наведені вище висновки Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду до спірних правовідносин, які виникли у справі, яка переглядається, колегія суддів доходить висновку, що оскільки пенсія за віком призначена позивачу до внесення змін до пункту 2 статті 56 Закону №796-XII, то в силу вимог статті 58 Конституції України, такі зміни не позбавляють позивача права на пенсію в повному розмірі із доплатою за понаднормовий стаж, оскільки таке право вона набула значно раніше, ніж набрав чинності Закон №2148-VIII, яким було внесено зміни до пункту 2 статті 56 Закону №796-XII.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд й у постановах від 16.07.2024 у справі №300/5114/23, від 22.11.2024 у справі №460/24038/23, від 04.12. 2024 року у справі № 300/2616/21.
За таких обставин висновок суду першої інстанції щодо відсутності у позивача права на збільшення пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений стаж не можна визнати обґрунтованим.
Щодо позовної вимоги про виплату компенсації втрати частини доходів, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІУ нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»  № 2050-ІІІ та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою КМУ від 21 лютого 2001 р. № 159.
Відповідно до ст. ст.1,2 Закону № 2050-ІІІ, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Згідно ст. 3 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Статтею 4 Закону № 2050-ІІІ визначено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Згідно з п. 2-4 Порядку № 159, компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.
Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).
Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу. 
Отже, компенсація нараховується та проводиться при виплаті доходу, тобто право на компенсацію позивач набуває в момент отримання доходу.
При цьому, слід враховувати, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої положеннями зазначеного Закону компенсації, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі страхових виплат). Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в тому числі пенсії, у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер.
Таким чином, обов`язок здійснити компенсацію втрати частини доходів настає лише у випадку порушення встановлених строків їх виплати.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що у відповідності до Закону № 2050-ІІІ компенсація частини доходів проводиться тільки у випадку, якщо такі доходи були нараховані, але були затримані строки їх виплати. Основними умовами для виплати суми компенсації є: порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів та виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу. Тобто виплата компенсації втрати частини доходу за Законом № 2050-ІІІ можлива лише у разі наявності факту виплати основної суми доходу в розумінні цього Закону.
Аналогічна правова позиція наведена Верховним Судом у постановах від 31.05.2022 у справі № 380/2839/20, від 06.04.2022 у справі № 643/1808/17, від 24 січня 2023 року у справі № 200/10176/19-а.
За приписами ч. 5ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для відмови в задоволенні позову, в частині виплати компенсації, проте вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити з інших підстав та мотивів.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення, у разі неправильного застосування норм матеріального права. 
Відповідно до статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
Зміна судового рішення може полягати в доповнення або зміні його мотивувальної частини (ч. 4 КАС України).
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції слід 1) скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність ГУ ПФУ у м. Києві щодо перерахунку пенсії із збільшенням її на 1 відсоток заробітку за рік за кожний повний рік стажу роботи понад установлений понаднормований стаж (20 років для чоловіків) відповідно до ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 09.11.2022 року та зобов`язання ГУ ПФУ у м. Києві перерахувати та виплатити пенсію із збільшенням її на 1% заробітку за рік за кожний повний рік стажу роботи понад установлений понаднармований стаж (20 років - для чоловіків) відповідно до ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 09.11.2022 року та прийняти в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити та 2) змінити рішення суду в частині підстав та мотивів відмови у задоволенні позовних вимог про нарахування та виплату компенсації.
Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
З огляду на результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції (крім витрат суб`єкта владних повноважень на сплату судового збору за подання апеляційної скарги, що не підлягають відшкодуванню відповідно до ст. 139 КАС України), судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 243, 250,  311, 315,  317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18 січня 2024 року по справі № 520/11316/23  змінити з мотивів та підстав відмови в задоволенні вимог стосовно зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати та виплатити компенсацію ОСОБА_1 втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (додаткової пенсії та 1% заробітку за рік за кожний повний рік стажу роботи понад установлений понаднормований стаж) з дати призначення пенсії, а саме з 09.10.2004 відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» за рахунок коштів Пенсійного фонду України у м. Києві.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18 січня 2024  по справі № 520/11316/23 скасувати в частині відмови в задоволені позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 із збільшенням її на 1 відсоток заробітку за рік за кожний повний рік стажу роботи понад установлений понаднормований стаж (20 років для чоловіків) відповідно до ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 09.11.2022у та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду Україхни у м. Києві перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію із збільшенням її на 1% заробітку за рік за кожний повний рік стажу роботи понад установлений понаднармований стаж (20 років - для чоловіків) відповідно до ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з  9 листопада 2022 року. 
Ухвалити постанову, якою в скасованій частині задовольнити  позовні вимоги   ОСОБА_1 .
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 із збільшенням її на 1 відсоток заробітку за рік за кожний повний рік стажу роботи понад установлений понаднормований стаж (20 років для чоловіків) відповідно до ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 09.11.2022 року 
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію із збільшенням її на 1% заробітку за рік за кожний повний рік стажу роботи понад установлений понаднармований стаж (20 років - для чоловіків) відповідно до ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 9 листопада 2022 року. 
В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18 січня 2024 року по справі № 520/11316/23 залишити без змін.   . 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя-доповідач 		Л.В. Любчич 	
Судді	   	О.А. Спаскін    О.В. Присяжнюк