ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 квітня 2025 року
м. Київ
справа № 202/640/24
провадження № 51-5628 км 24
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                     ОСОБА_1 ,
суддів                                               ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання          ОСОБА_4 ,
прокурора                                        ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції
захисника                                         ОСОБА_6 ,  
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу заступника керівника Донецької обласної прокуратури на вирок Дніпровського апеляційного суду від 05 листопада 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023052420000388, за обвинуваченням 
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцям. Красний Лиман Донецької області, раніше судимого: 01.09.2005 вироком Краснолиманського міського суду Донецької області за ч.1 ст. 185, ч.1 ст. 115, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк десять років; 08.07.2013 вироком Краснолиманського міського суду Донецької області за ч. 1 
ст. 121, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років,зареєстрованого та проживаючого за адресою:  АДРЕСА_1 ,
 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115КК України.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 вересня 2024 року  ОСОБА_7 засуджено за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено увиді тримання під вартою. Строк відбування покарання ухвалено рахувати з 23 листопада 2023 року.
Вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, речових доказів та процесуальних витрат.
Вироком Дніпровського апеляційного суду від 05 листопада 2024 року вирок місцевого суду в частині призначеного покарання скасовано таухвалено в цій частині новий вирок, яким  ОСОБА_7 за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років. Виключено з мотивувальної частини вироку обставину, яка пом`якшує покарання, - щире каяття.
У решті вирок суду першої інстанції залишено без змін.
За обставин, викладених у вироку, ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що він 03 листопада 2023 року, близько 01 год 10 хв., разом з ОСОБА_8 перебував за місцем мешкання останнього, за адресою: АДРЕСА_2 , де вони вживали спиртні напої та між ними на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків виникла сварка, в ході якої у ОСОБА_7 виник умисел спрямований на спричинення смерті іншій людині, а саме ОСОБА_8 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, перебуваючи у зазначеному місці, о 02 год, ОСОБА_7 , будучи особою яка раніше вчинила умисне вбивство, судимість за вчинення якого не знята та не погашена в установленому законом порядку, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, підійшов до стоячого поруч ОСОБА_8 та умисно цілеспрямовано наніс останньому один удар кулаком правої руки в область обличчя та не менше 6 ударів кулаками рук в область грудної клітини. Від нанесених ударів ОСОБА_8 впав, а ОСОБА_7 з метою припинення можливого супротиву з його боку відірвав від електричного обігрівача частину дроту, яким зв`язав йому руки у нього за спиною, таким чином позбавивши потерпілого можливості захищатись.
Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 взяв зі столу кухонний ніж, підійшов до ОСОБА_8 , який знаходився на підлозі та умисно наніс останньому 16 ударів клинком ножа в область життєво важливих органів, а саме в область шиї, грудної клітини та голови, чим заподіяв  ОСОБА_8  тілесні ушкодження, які перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
В касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність таневідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість, просить скасувати вирок апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Вважає, що призначене ОСОБА_7 вироком апеляційного суду покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років є явно несправедливим через м`якість, оскільки вказаним судом недостатньо враховано характер та обставини вчиненого діяння, а саме кількість нанесених ударів руками і ножем у життєво важливі органи, особу засудженого, який неодноразово засуджувався за злочини проти життя та здоров`я, за місцем мешкання характеризується посередньо як особа, що зловживає спиртними напоями, а також те, що вбивство ОСОБА_8 засуджений приховав, в результаті чого труп потерпілого був знайдений 
через 20 днів.
На думку прокурора, призначене апеляційним судом покарання не відповідає визначеній ст. 50 КК України меті покарання, а оскаржуваний вирок вимогам статей 374, 420 КПК України.
Крім того зазначає, що у вступній та резолютивній частинах вироку апеляційний суд помилково вказав номер кримінального провадження, як 1202204170000603, оскільки у Єдиному реєстрі досудових розслідувань дане провадження зареєстроване за номером 12023052420000388, про що зазначено у вироку місцевого суду.
Позиції учасників судового провадження 
У судовому засіданні прокурор підтримав доводи касаційної скарги.
Захисник ОСОБА_6  вважав касаційну скаргу прокурора необґрунтованою та просив залишити її без задоволення.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Згідно приписів ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація дій за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.
Твердження прокурора, викладені в касаційній скарзі, щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість, заслуговують на увагу. 
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.
Санкцією ч. 2 ст. 115 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі.
Відповідно до ст. 64 КК України довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосовувати позбавлення волі на певний строк.
Як слідує з оскаржуваного вироку, суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив додержання місцевим судом наведених приписів закону, не проаналізував доводів прокурора, не зіставив їх із даними, наявними у кримінальному провадженні, які мають правове значення при виборі заходу примусу, і по суті не вмотивував, чому вважає за можливе досягти мети покарання при його призначенні у виді позбавлення волі на певний строк.
Так, вказаний суд, призначаючи  ОСОБА_7  покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років, вказав, що саме таке покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде відповідати тяжкості правопорушення і не становити надмірний тягар для обвинуваченого, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, а також буде ефективним і дієвим з метою профілактики подальшої асоціальної поведінки обвинуваченого, та з огляду на наведене дійшов висновку про відсутність підстав для призначення ОСОБА_7 найсуворішого покарання у виді довічного позбавлення волі, як цього просив прокурор в апеляційній скарзі.
Проте, призначаючи  ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на певний строк, апеляційний суд в повній мірі не врахував ступінь тяжкості та суспільної небезпеки, конкретні обставини і характер вчиненого кримінального правопорушення, а також дані про особу винного, внаслідок чого призначене обвинуваченому покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та його особі через м`якість.
Так, саме ознака тяжкості кримінального правопорушення відображає ступінь суспільної небезпеки діяння та є однією з основних для визначення виду та розміру покарання, яке необхідно призначити особі для досягнення співмірності між злочином та покаранням.
Статті 3, 27 Конституції України гарантують кожному невід`ємне право на життя, яке визнається найвищою соціальною цінністю. Життя перебуває під захистом держави, і ніхто не може та не повинен бути свавільно його позбавлений. Тому злочини проти життя особи становлять найбільшу суспільну небезпеку та потребують призначення покарання, яке б забезпечувало виправлення особи та попередження аналогічних протиправних діянь.
Колегія суддів вважає, що апеляційним судом не надано належної оцінки характеру і обставинам вчиненого діяння та особі засудженого.
Встановлено, що ОСОБА_7 після нанесення ОСОБА_8 не менше 7 ударів руками по обличчю та у грудну клітину, в результаті яких заподіяв йому перелом восьми ребер та грудини, і той впав на підлогу, не тільки не припинив свої дії, але і зв`язав потерпілому руки. Після цього, використавши його безпорадний стан, наніс потерпілому ще 16 ударів ножем в область життєво важливих органів, а саме у шию, голову та грудну клітину.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 неодноразово засуджувався за злочини проти життя та здоров`я особи.
Звільнившись 02.08.2012 умовно-достроково від відбуття покарання за умисне вбивство за ч. 1 ст. 115 КК України, за яке ОСОБА_7 було засуджено вироком Краснолиманського міського суду Донецької області від 01.09.2005 до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років, вже через 5 місяців, а саме 31.12.2012, вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 121 КК України, заподіявши потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя. Після відбування покарання за цей злочин за вироком того ж суду від 08.07.2013 у виді позбавлення волі на строк 8 років, через 2 роки вчинив умисне вбивство ОСОБА_8 .
Така поведінка та систематичне вчинення злочинів даної категорії свідчать про ставлення засудженого до життя та здоров`я інших людей, свідоме нехтування ОСОБА_7 найважливішими цінностями, що вказує про його небажання виправитися.
Будучи особою працездатного віку, ОСОБА_7 ніде не працює, соціально корисною працею не займається. Відсутні у засудженого й стійкі соціальні зв`язки, які були б для нього стримуючим фактором у попередженні вчинення  кримінальних правопорушень, за місцем мешкання він характеризується посередньо, як особа, що зловживає спиртними напоями.
Крім того, судом апеляційної інстанції недостатньо враховано, що даний злочин засудженим вчинено при обтяжуючих покарання обставинах, передбачених ст. 67 КК України, - рецидив злочинів, вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, при цьому не встановлено обставин, що пом`якшують покарання.
Також залишена без належної уваги при призначенні покарання поведінка засудженого після вчинення злочину, яка також підвищує ступінь суспільної небезпеки вчиненого діяння та вкрай негативно характеризує його особу. Вбивство ОСОБА_8 засуджений приховав, в результаті чого труп потерпілого був знайдений через 20 днів.
Таким чином, встановлені фактичні обставини вчинення злочину та відомості про особу ОСОБА_7 , які вкрай негативно його характеризують, свідчать про винятково високий ступінь суспільної небезпечності засудженого та неможливість його виправлення і перевиховання при призначенні покарання у виді позбавлення волі на певний строк.
За таких обставин вирок суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. 420 КПК України.
З урахуванням викладеного, відповідно до вимог пунктів 1, 3 частини 1 статті 438 КПК України, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі засудженого через м`якість, вирок апеляційного суду щодо    ОСОБА_7 підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно урахувати наведене та ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення, належним чином умотивувавши свої висновки.
При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що за тих самих обставин справи та даних про особу ОСОБА_7 , призначення йому покарання у виді позбавлення волі на певний строк є явно несправедливим через м`якість. 
Також, як слідує з Єдиного реєстру досудових розслідувань дане провадження зареєстроване за номером 12023052420000388, про що зазначено у вироку місцевого суду, тому доводи скарги про те, що апеляційним судом у вироку помилково зазначено номер 1202204170000603, є слушними.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції розглядає питання про обрання запобіжного заходу під час скасування судового рішення і призначення нового розгляду у суді першої чи апеляційної інстанції.
Враховуючи, що  ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, з метою запобігання ризику, передбаченому ст. 177 КПК України, а саме спробам обвинуваченого переховуватися від суду, колегія суддів вважає за необхідне обрати йому запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Суд 
ухвалив:
Касаційну скаргу заступника керівника Донецької обласної прокуратури задовольнити частково.
Вирок Дніпровського апеляційного суду від 05 листопада 2024 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Обрати обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто по 19 червня 2025 року включно.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.      
Судді:
 
ОСОБА_1                                     ОСОБА_2                                  ОСОБА_3