ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/34974/24                                                                   

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

19 березня 2025 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Бужак Н. П.
Суддів: Кобаля М.І., Мельничука В.П.
За участю секретаря: Мірошниченко С.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2024 року, суддя Войтович І.І., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними та скасування постанов, зобов`язання вчинити певні дії,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому просив:
1. Визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору від 01.07.2024 ВП НОМЕР_4 в розмірі 2 683,94 дол. США та 5093,02 грн., винесену начальником Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Роєнком Романом Володимировичем.
2. Визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_2 від 01.07.2024 про примусове виконання постанови Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 01.07.2024 про стягнення виконавчого збору в розмірі 2 683,94 дол. США з ОСОБА_1 .
3. Визнати протиправною бездіяльність Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_2 з виконання постанови Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 01.07.2024 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) виконавчого збору у розмірі 2 683,94 дол. США.
4. Зобов`язати Броварський відділ державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) закінчити виконавче провадження № НОМЕР_2 з виконання постанови Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 01.07.2024 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) виконавчого збору у розмірі 2 683,94 дол. США.
5. Визнати протиправною бездіяльність Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо неприпинення чинності арештів та будь-яких інших обтяжень, накладених у межах виконавчого провадження НОМЕР_2 з виконання постанови Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 01.07.2024 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) виконавчого збору у розмірі 2 683,94 дол. США.
6. Зобов`язати Броварський відділ державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) припинити чинність арештів та будь-яких інших обтяжень, накладених у межах виконавчого провадження № НОМЕР_2 від 01.07.2024, з виконання постанови Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 01.07.2024 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) виконавчого збору у розмірі 2 683,94 дол. США.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що наявні обставин подвійного стягнення з нього витрат виконавчого збору за виконавчим документом ВП № НОМЕР_5 від 01.07.2024, та який потім було виведено державним виконавцем в окреме виконавче провадження НОМЕР_2. ОСОБА_1 відмітив, що з 17.04.2019 виконавчий лист Броварського районного суду Київської області від 19.01.2016 №361/3722/15-ц перебував на виконанні у приватного виконавця, який виконавче провадження НОМЕР_3 завершив на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" постановою від 31.07.2019, припинив чинність арешту. 
Також позивач вважає протиправними дії державного виконавця щодо відновлення постановою від 01.07.2024 виконавчого провадження № НОМЕР_5 зі стягнення виконавчого збору, виведення даного виконавчого документа у ВП НОМЕР_2 після того, як постановою від 11.06.2018 виконавчий документ від 19.01.2016 №361/3722/15-ц було повернуто стягувачу за п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", та коли ще у 2019 році приватним виконавцем було стягнуто винагороду у виконавчому провадженні НОМЕР_3, завершено у зв`язку із повним виконанням Боржником виконавчого документа. Позивач вказує також на порушенні строків прийняття відповідачем постанов та відповідно про невірне визначення суми виконавчого збору, яку визначив до примусового стягнення.
Окрім того, позивач зазначив, що у лютому 2024 року йому стало відомо про арешт його квартири, накладеного ще у 2016 році державним виконавцем у межах виконавчого провадження НОМЕР_4. Позивач звернувся 16.04.2024 із заявою до відповідача в якій просив внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про припинення чинності арешту та отримав лист від 24.04.2024 №37211, в якому повідомлено позивача про те, що відповідно до матеріалів виконавчого провадження НОМЕР_4 боржником було сплачено виконавчий збір у розмірі 10 % від суми стягнення у гривні, при цьому не сплачено виконавчий збір від суми боргу у дол.США, у зв`язку із чим залишок несплаченого збору становить 2  683,94 дол. США, та після сплати зазначеної суми буде прийнято державним виконавцем відповідне рішення. Зазначені дій позивач оскаржує до суду у справі №320/20477/24.
Позивач вважає протиправною постанову державного виконавця від 01.07.2024 НОМЕР_2 про арешт коштів на суму звернення до стягнення (виконавчого збору) 108576,65 грн, постанову від 03.07.2024 про арешт майна боржника у заданому виконавчому провадженні на суму звернення виконавчого збору 2  683,94 дол.США та 369 грн витрат виконавчого провадження.
Разом з тим, позивач вказав, що 11.07.2024 він сплатив приватному виконавцю основну винагороду та 11.07.2024 звернувся із заявою до відповідача про скасування постанови від 01.07.2024 НОМЕР_2 та про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_2 щодо стягнення виконавчого збору, припинення чинності арештів, накладених в межах даного виконавчого провадження та відповідач продовжує вчиняти дії у виконавчому провадженні НОМЕР_2.  
Вказану бездіяльність та спірні постанови позивач просить визнати протиправними і скасувати, зобов`язати закінчити виконавче провадження на підставі приписів ч. 8 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження", правових висновків Верховного Суду викладених у постанові від 21.07.2022 у справі №320/6215/19 та зняти арешт з коштів та нерухомого майна застосовуючи ч. 1 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження". 
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2024 року адміністративний позов задоволено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з`явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 17.08.2015 у справі №361/3722/15-ц стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" заборгованість за кредитним договором № 73/08/840 від 22.08.2008 року в сумі 26 839,39 дол. США, яка складається із заборгованості по кредиту - 23 651,60 дол. США, заборгованості по процентах - 3 187,79 дол. США, пеню в сумі 17 630,47 грн; штраф в сумі 29 645,75 грн, а також 3 654,00 грн за сплачений судовий збір.
На виконання вище вказаного судового рішення Броварським міськрайонним судом Київської області був виданий виконавчий лист №2/361/3722/15-ц від 19.01.2016.
20 липня 2016 року постановою головного державного виконавця Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Лопатинської Н.О. відкрито виконавче провадження ВП НОМЕР_4 з примусового виконання виконавчого листа №2/361/1928/15 від 19.01.2016, виданого Броварським міськрайонним судом Київської області, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" заборгованості за кредитним договором у розмірі 26 839, 39 дол. США, пені в сумі 17 630,47 грн, штрафу у сумі 29 645, 75 грн, судового збору у сумі 3 654,00 грн.
20 липня 2016 року постановою головного державного виконавця Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Лопатинської Н.О. накладено арешт на все майно ОСОБА_1 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке йому належить.
На підставі вищевказаної постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, 15.03.2018 головним державним виконавцем Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Лопатипською Н.О. було внесено запис про державну реєстрацію обтяжень №25249108 до спеціального розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме арешт всього нерухомого майна, належного ОСОБА_1 
11 червня 2018 року постановою головного державного виконавця Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Лопатинської Н.О. виконавчий лист №2/361/1928/15 від 19.01.2016 повернуто стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.
У подальшому стягувач пред`явив виконавчий лист №2/361/1928/15 від 19.01.2016 до виконання приватному виконавцю.
17 квітня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Филипівим А.М. було відкрито виконавче провадження ВП № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа №361/3722/15 від 19.01.2016, виданого Броварським міськрайонним судом Київської області, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" заборгованості за кредитним договором у розмірі 26 839, 39 дол. США, пені в сумі 17 630,47 грн, штрафу у сумі 29 645, 75 грн, судового збору у сумі 3 654,00 грн. Загальна сума стягнення 768  139,83 грн.
17 квітня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Филипівим А.М. винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди, відповідно до якої із ОСОБА_1 зазначено стягнути основну винагороду приватного виконавця у сумі 76 811, 98 грн. 
Вказана сума визначена приватним виконавцем відповідно до ст. 31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", п. 19 Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця, затвердженого постановою КМУ №643 від 08.09.2016, виходячи із загальної суми стягнення за виконавчим листом 768  139,83 грн - 10 % стягнутої суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. 
17 квітня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Филипівим А.М. прийнято постанову про арешт майна боржника, відповідно до якої накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця у розмірі 844 953, 81 грн.
Приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Филипівим А.М. у межах виконавчого провадження ВП НОМЕР_3 було прийнято постанови про: арешт коштів боржника від 17.04.2019; опис та арешт майна (коштів) боржника від 23.04.2019;  призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 06.05.2019; стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 22.07.2019; виправлення помилки у процесуальному документі від 23.07.2019.
31 липня 2019 року, у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Филипівим А.М. прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № НОМЕР_3 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження".
Цією постановою встановлено, що 31.07.2019 від стягувача публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" надійшла заява про факт повного виконання боржником ОСОБА_1 виконавчого документа (виконавчого листа Броварського міськрайонного суду Київської області № 361/3722/15-ц від 19.01.2016) на користь стягувача шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок стягувача. У зв`язку з цим приватний виконавець виконавчого округу Київської області Филипів А.М. закінчив виконавче провадження ВП № НОМЕР_3 та припинив чинність арешту коштів боржника та чинність арешту всього рухомого та нерухомого майна боржника.
Відповідно, виконавчий лист № 361/3722/15-ц від 19.01.2016, виданий Броварським міськрайонним судом Київської області про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" заборгованості за кредитним договором у розмірі 26 839, 39 дол. США, пені в сумі 17 630,47 грн, штрафу у сумі 29645, 75 грн, судового збору у сумі 3 654,00 грн, був виконаний ОСОБА_1 у межах виконавчого провадження № НОМЕР_3, що перебувало на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Київської області Филипіва А.М.
Після виконання приватним виконавцем виконавчого документа №361/3722/15-ц від 19.01.2016, виданого Броварським міськрайонним судом Київської області, Броварський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області продовжив здійснення виконавчих дій щодо примусового виконання того ж самого виконавчого документу у межах ВП НОМЕР_4, в якому виконавчий документ був повернутий стягувачу постановою від 11.06.2018.
З наявних у справі матеріалів та доводів сторін вбачається, що 12 cерпня 2019 року постановою в.о. начальника Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Роєнка Р.В. скасовано постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 11.06.2018, що видала ОСОБА_3 , у зв`язку з надходженням заяви стягувача про виконання рішення.
Як убачається із постанови підставою для скасування постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 11.06.2018 стала заява стягувача про виконання рішення, а правовою підставою абзац 4 ч.3 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження»
Відповідно до абз.4 ч.3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження в редакції на час прийняття даної ухвали визначав: «Керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини. 
Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом (абз.2).
Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова (абз.3).
В постанові не зазначено інших підстав  скасування постанови, що визначені абз.2,3  ч.3 ст. 74 Закону, а лише має місце посилання, що надійшла заява стягувача про виконання рішення, тоді як такої підстави зазначена норма закону не містить.
12 серпня 2019 року постановою заступника начальника Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Роєнка Р.В. стягнуто з боржника ОСОБА_1 витрати на проведення виконавчих дій у сумі 269,00 грн.
12 серпня 2019 року постановою заступника начальника Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Роєнка Р.В закінчено виконавче провадження у зв`язку із фактичним повним виконанням виконавчого документа, що підтверджується заявою стягувача від 25.07.2019. Виконавчий документ виконано приватним виконавцем Филипівим А.М. (ВП НОМЕР_3). Відповідно до п.5 ч.5 ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий збір не стягується у разі виконання рішення приватним виконавцем. Таким чином, виконавчий збір не підлягає виконанню, а виконавче провадження  підлягає закінченню.  Водночас, даною постановою припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.
12 вересня 2019 року постановою заступника начальника Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Роєнка Р.В. постанова про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 12.08.2019 була скасована.
16 квітня 2024 року ОСОБА_1 та його представник 19 квітня 2024 року, надіславши заяву та запит адвоката, звернулись до відповідача із заявою про зняття арешту з майна та вчинення інших дій, зокрема, просили внести запис до спеціального розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про припинення чинності арешту всього нерухомого майна, належного ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 (номер запису про обтяження: 25249108 від 15.03.2018) накладеного в межах ВП НОМЕР_4.
Відповідач листом від 24 квітня 2024 року №37211 повідомив, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження НОМЕР_4 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" заборгованості за кредитним договором у розмірі 26 839, 39 дол. США, пені в сумі 17 630,47 грн, штрафу у сумі 29645,75 грн, судового збору у сумі 3 654,00 грн.
Відповідно до матеріалів виконавчого провадження боржником частково сплачено виконавчий збір у розмірі 10 % від суми стягнення у гривні, при цьому не сплачено виконавчий збір від суми боргу в дол. США. Таким чином, залишок несплаченого виконавчого збору становить 2 683,94 дол. США. Після сплати виконавчого збору в повному обсязі буде прийнято процесуальне рішення, про що сторонам виконавчого провадження буде повідомлено додатково.
Отримавши вказану відповідь, позивач оскаржив бездіяльність відповідача щодо не припинення чинності арешту нерухомого майна накладеного в межах ВП НОМЕР_4, до суду.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 16.08.2024 у справі № 320/20477/24, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю, визнано протиправною бездіяльність Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо неприпинення чинності арешту нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 , накладеного у межах виконавчого провадження НОМЕР_4, зобов`язано Броварський відділ державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вчинити необхідні дії для припинення чинності арешту нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 , номер запису про обтяження: 25249108 (спеціальний розділ), зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 15 березня 2018 року державним реєстратором - головним державним виконавцем Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Лопатинською Надією Олексіївною на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: НОМЕР_5, виданої 20.07.2016 головним державним виконавцем Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Лопатинською Надією Олексіївною. Рішення суду у справі №320/20477/24 набрало законної сили 10 грудня 2024 року.
Разом з тим, 01.07.2024 начальником Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Роєнком Р.В. прийнято постанову про стягнення виконавчого збору, відповідно до якої вирішено стягнути з ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 2 683, 94 дол. США та 5 093, 02 грн.
01.07.2024 начальником Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Роєнком Р.В. прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_5, відповідно до якої вирішено: 
1) закінчити виконавче провадження № НОМЕР_5; 
2) постанову про стягнення виконавчого збору № НОМЕР_5 від 01.07.2024 в частині стягнення 2 683, 94 дол. США виділити в окреме виконавче провадження.
01.07.2024 начальником Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Роєнком Р.В. відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 про примусове виконання постанови № НОМЕР_5 від 01.07.2024, виданої державним виконавцем, про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 у розмірі 2 683,94 дол. США.
01.07.2024 начальником Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Роєнком Р.В. прийнято постанову про арешт коштів, відповідно до якої накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/ електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 108576,65 грн.
03.07.2024 начальником Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Роєнком Р.В. прийнято постанову про арешт майна боржника у виконавчому провадженні № НОМЕР_2, відповідно до якої накладено арешт на нерухоме майно боржника, а саме: 
1) кадастровий номер 3221281600:05:005:0175, місцезнаходження: Київська обл., Броварський р-н, с/ рада Гоголівська (земельна ділянка); 
2) кадастровий номер 2889339132060, місцезнаходження: АДРЕСА_1 , (квартира), у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 2 683, 94 дол. США та 369,00 грн.
ОСОБА_1 отримав листа від приватного виконавця від 03.07.2024 за № 399 щодо сплати основної винагороди стягнутої за постановою виконавця від 17.04.2019, із посиланням на п. 5 ч 1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" щодо строків пред`явлення виконавчого документу до виконання який становить - протягом трьох років та п. 10-2 розділу ХІІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про виконавче провадження", за яким строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану. 
11.07.2024 ОСОБА_1 сплачено приватному виконавцю виконавчого округу Київської області Филипіву А.М. основну винагороду у сумі 76 811,98 грн, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки АТ КБ "Приватбанк" № 0.0.3754927484.1. від 11.07.2024.
Також 11.07.2024 ОСОБА_1 звернувся із заявою до відповідача про скасування постанови від 01.07.2024 НОМЕР_2 та про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_2 щодо стягнення виконавчого збору, припинення чинності арештів, накладених в межах даного виконавчого провадження, надавши відповідні докази сплати основної винагороди.
Вважаючи протиправними постанови державного виконавця від 01.07.2024 ВП НОМЕР_4 про стягнення виконавчого збору, про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_2 від 01.07.2024 щодо примусового виконання постанови від 01.07.2024 про стягнення виконавчого збору та не погоджуючись із бездіяльністю державного виконавця щодо не закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_2 з виконання постанови від 01.07.2024 про стягнення виконавчого збору та щодо неприпинення чинності арештів та будь-яких інших обтяжень, накладених у межах виконавчого провадження НОМЕР_2, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом. 
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.
В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовідносини щодо здійснення виконавчих дій до 05 жовтня 2016 року регулювались Законом України від 21 квітня 1999 року №606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон №606-XIV). 
З 05 жовтня 2016 року вступив у силу Закон України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII).
Відповідно до пункту 6, 7 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-ХІІІ рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження. Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.
Отже, правовідносини у даній справі регулюються Законом № 606-XIV та Законом № 1404- VIII з урахуванням часу вчинених виконавчих дій.
Відповідно до ч.1 ст.1 Закону № 606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі рішення).
Частинами першою та другою статті 2 Закону № 606-XIV передбачено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу» (далі державні виконавці).
На момент відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_5, порядок стягнення виконавчого збору регулювався ст. 28 Закону № 606-XIV.
Так, згідно з ч. 1 ст. 28 Закону № 606-XIV у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.
Відповідно до ч. 3 ст. 28 Закону № 606-XIV постанова про стягнення виконавчого збору виноситься під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю. Під час наступних пред`явлень до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.
Разом з тим, станом на 11.06.2018, на момент прийняття відповідачем постанови про повернення виконавчого документу стягувачу у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_5, порядок стягнення виконавчого збору регулювався ст. 27 Закону № 1404- XIIІ.
Відповідно до ч.1 ст. 27 Закону № 1404-ХІІІ у редакції, чинній станом на 11.06.2018, виконавчий збір це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Згідно з ч.2 ст. 27 Закону № 1404-ХІІІ у редакції, чинній станом на 11.06.2018, виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.
Матеріали справи свідчать, що постановою від 11.06.2018 ВП НОМЕР_4 про повернення виконавчого документу стягувачу за п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-ХІІІ, фактичного стягнення суми заборгованості за виконавчим листом №361/3722/15-ц від 19.01.2016 не відбулось, зокрема відсутнє у боржника майно на яке може бути звернуто стягнення та запровадження законодавством мораторій на іпотечне майно. 
Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, на момент виникнення спірної заборгованості та відкриття виконавчого провадження НОМЕР_4 діяв Закон №606-XIV, а під час прийняття постанови про стягнення виконавчого збору - Закон №1404-VIII.
Так, до 28 серпня 2018 року частиною другою статі 27 Закону №1404-VIII визначалось, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.
Законом України від 03 липня 2018 року №2475-VIII, який вступив у силу з 28 серпня 2018 року, до частини другої статті 27 Закону №1404-VIII внесено зміни, відповідно до яких виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Тобто, з моменту виникнення заборгованості ОСОБА_1 та до прийняття постанови про стягнення виконавчого збору змінювалось законодавство щодо здійснення обрахунку виконавчого збору, а саме: з 10% від фактично стягненої суми або вартості майна боржника, яке передане стягувачу за виконавчим документом до 10% від суми, що підлягає примусовому стягненню.
При цьому, у даній справі не приймалася постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору в межах ВП НОМЕР_4 враховуючи положення ст. 26, та зокрема, ст. 27 Закону №1404-VIII до внесених змін Законом №2475-VIII, доказів погашення боржником заборгованості за виконавчим листом в повному обсязі чи в частині відсутні. Зокрема, враховуючи відсутність на червень 2018 року у боржника майна на яке може бути звернено стягнення та діючий мораторій на іпотечне майно, відповідно державним виконавцем не було прийнято постанови про стягнення виконавчого збору, а було повернуто виконавчий документ стягувачу.
Разом з тим, з квітня 2019 року і в подальшому діяла редакція ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» враховуючи зміни внесені Законом №2475-VIII, розмір виконавчого збору визначався як 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника.
Відповідач у справі вказує про отримання заяви від стягувача від 25.07.2019 про фактичне виконання рішення суду, у зв`язку з чим, державним виконавцем постановою від 12.08.2019 за ВП НОМЕР_4 було скасовано постанову від 11.06.2018 оскільки така була прийнята без урахування обставин фактичного виконання рішення суду, та як наслідок прийнято постанову від 12.08.2019 про закінчення виконавчого провадження за п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону №1404-VIII, припинення чинності арешту.
Разом з тим, як встановлено судом першої інстанції та підтверджено представником відповідача під час апеляційного розгляду справи, за наслідками проведеної перевірки ВП НОМЕР_4 в червні 2024 року державним виконавцем було відновлено виконавче провадження постановою від 01.07.2024, скасовано постанову від 12.08.2019 про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_4 оскільки вона була винесена без урахування вимог ч. 3 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», тобто після прийняття постанови 12.08.2019 не було вирішено питання щодо стягнення виконавчого збору з боржника в межах виконавчого провадження НОМЕР_4.
01.07.2024 державним виконавцем прийнято постанову у ВП НОМЕР_4 про стягнення виконавчого збору з боржника, постанову про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_4 та постанову про стягнення виконавчого збору в частині стягнення 2  683,94 дол. США виділити в окреме виконавче провадження. 
Постановою від 01.07.2024 виконавчий документ виділено в окреме виконавче провадження НОМЕР_2 та постановами від 01.07.2023 і від 03.07.2024 накладено арешти на майно та кошти боржника. 
Водночас, як свідчать матеріали справи, виконавчий документ у даній справі було пред`явлено для виконання до приватного виконавця, який постановою 17.04.2019 за ВП НОМЕР_3 зазначив про стягнення основної винагороди у сумі 76   811,98 грн, наклав арешт на все майно постановою від 17.04.2019 та постановою від 31.07.2019 закінчив виконавче провадження НОМЕР_3 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» і припинив чинність арешту, що підтверджується та не заперечується сторонами. 
При цьому, сторонами не оспорюється факт сплати боржником 11.07.2024 в межах ВП НОМЕР_3 приватному виконавцю основної винагороди.
У той же час, відповідач наполягає, що приватний виконавець не пред`являв до виконання постанови про стягнення основної винагороди та на червень 2024 року за наслідками перевірки виконавчого провадження НОМЕР_4 йому не було відомо про сплату боржником основної винагороди приватному виконавцю, приватний виконавець таких відомостей не надав, тому свої дії та постанови вважає правомірними. 
Як вірно зазначено судом першої інстанції, доводи відповідача про наявність підстав для стягнення визначеного у спірній постанові розміру виконавчого збору як залишок несплаченого виконавчого збору від суми боргу визначеного в дол.США, є безпідставними та недоведеними належними та достатніми доказами. Зазначення в постанові від 01.07.2024 про закінчення ВП НОМЕР_5 та виділення стягнення виконавчого збору в окреме провадження, про те, що частково збір стягнуто у розмірі 5093,02 грн. відповідачем не доведено.
Отже, доводи відповідача про часткову сплату боржником за ВП НОМЕР_4 виконавчого збору у розмірі 10% від суми стягнення визначеній у виконавчому документі у гривні, не знайшли свого підтвердження під судового розгляду справи. 
Так, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України від 02 червня 2016 року № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3 Закону № 1403-VIII).
Пунктом 1 та пунктом 5 частини 1 статті 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів - виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України та постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.
За ч. 1 та ч. 2 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.
Згідно ч. 5 та ч.6 даної статті у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.
Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону № 1404-VІІІ під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
За порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом. Порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом (абз. 2 та 3 ч. 5 ст. 13 Закону № 1404-VІІІ).
Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно приписів частини п`ятої статті 26 Закону Закон № 1404-VІІІ виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Відповідно до частини першої статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів (частина друга).
Частиною восьмою статті 27 Закон № 1404-VІІІ встановлено, що під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі.
У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.
Згідно з ст. 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Відповідно до частин першої, четвертої статті 42 Закону № 1404-VІІІ кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.
На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.
Статтею 45 Закону № 1404-VІІІ визначено, що розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості: 1) у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; 2) у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача; 3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів); 4) у четверту чергу стягуються штрафи, накладені виконавцем відповідно до вимог цього Закону, та виконавчий збір або основна винагорода за виконавчими документами про стягнення аліментів.
Розподіл грошових сум у черговості, зазначеній у частині першій цієї статті, здійснюється в міру їх стягнення.
Основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.
Як визначено в ст. 5 Закону № 1404-VIII приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону.
Згідно з приписами частин першої - п`ятої статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02 червня 2016 року № 1403-VIII за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.
Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.
Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.
Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
За частиною шостою цієї статті основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення.
Згідно з частиною сьомою статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
На виконання приписів статті 31 цього Закону постановою Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2016 року № 643 затверджено Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця.
За п. 19 Порядку №643 приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.
Таким чином, виконавчий збір є видом збору, що справляється боржником на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби та стягується з боржника до Державного бюджету України, його розмір визначається з урахуванням ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження». Такий збір, його розмір зазначається державним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження та за умов, визначених чинним законом № 1404-VІІІ, в разі не стягнення виконавчого збору, таке стягнення здійснюється виконавцем в окремому порядку за наслідками виведення виконавчого документа про таке стягнення у окреме провадження. Та, за ч. 8 ст. 27 Закону № 1404-VІІІ вбачається, що під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі, а у разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.
При цьому, законодавство також виділяє та розрізняє органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом № 1403-VIII,   які уповноважені вчиняти дії по виконанню виконавчого документа на користь Стягувача, та наділені правом зокрема, державним виконавцем на стягнення виконавчого збору та основної винагороди приватним виконавцем.
Отже, основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору та за своїм призначенням основана винагорода приватного виконавця є винагородою приватному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови що такі заходи призвели до повного або часткового виконання рішення та стягується з боржника в пропорційному до фактично стягнутої суми розмірі. 
При цьому розмір основної винагороди приватного виконавця залежить від фактичної стягнутої ним суми, а не від суми зазначеної у виконавчому документі, що узгоджуються із правовою позицією викладено Верховним Судом, зокрема, у своїй постанові від 03 березня 2020 у справі № 260/801/19.
Водночас, п. 10-2 розділу ХІІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження», визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану. 
Як убачається із матеріалів справи, відомостей щодо стягнутих сум виконавчого збору/основної винагороди державного виконавця за спірними виконавчими провадженнями судом не встановлено.
Разом з тим, позивач сплатив основну винагороду приватному виконавцю у сумі 76 811,98 грн, що підтверджено наданою до справи квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки АТ КБ «Приватбанк» № 0.0.3754927484.1. від 11.07.2024.
При цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції, основна винагорода приватного виконавця і виконавчий збір у виконавчому провадженні, що здійснює державний виконавець, хоча й виступають формами винагороди виконавців, проте не є однаковими поняттями. Згідно з приписами статті 45 Закону № 1404-VIII спільним для цих форм винагороди є лише порядок стягнення. 
Так, ч. 8 ст. 27 Закону № 1404-VIII встановлено, що під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі та у разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.
Матеріали справи свідчать, що в квітні 2019 року передано виконавчий документ №361/3722/15-ц від 19.01.2016, виданий за рішенням Броварського районного суду Київської області, до виконання приватному виконавцю, який 31 липня 2019 року, у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Филипівим А.М. прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № НОМЕР_3 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження".
Так, положення ч. 8 ст. 27 Закону № 1404-VIII містить правило стосовно неможливості подальшого стягнення виконавчого збору, якщо надалі виконавчий документ буде виконувати не державний, а приватний виконавець, відповідно її приписи мають імперативний характер і встановлюють пряму заборону стягувати або продовжувати стягнення виконавчого збору державним виконавцем в разі передачі виконавчого документа до приватного виконавця.
При цьому, як вірно зауважено судом першої інстанції, дана норма ч. 8 ст. 27 Закону № 1404-VIII передбачає не допущення одночасного стягнення з боржника виконавчого збору і основної винагород, покликана уникнути подвійної плати боржником зазначених коштів, та її застосування дозволяє розв`язати спір стосовно справедливості подвійного стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа.
Правовою основою для закінчення виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору у подібному випадку слід розглядати як загальні підстави, перелік яких наведений у ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII, так і ч. 8 ст. 27 цього Закону, яка у таких обставинах має характер спеціальної підстави для закінчення виконавчого провадження.
Відповідно, зважаючи на вжиті у ч. 8 ст. 27 Закону № 1404-VIII часові маркери для її застосування: , , то застосування аналогії закону до правовідносин дозволяє виснувати, що право на захист виникає з дня відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження з виконання того самого документа, який раніше був на виконанні у державного виконавця та водночас строк на оскарження у такому випадку пов`язується не з винесенням постанови про стягнення виконавчого збору, а з діями державного виконавця щодо стягнення виконавчого збору, вчиненими після відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження з виконання того ж самого виконавчого листа.
Як висновок, до способів судового захисту у подібних ситуаціях можна віднести, серед іншого, визнання дій, бездіяльності протиправними; зобов`язання закінчити виконавче провадження зі стягнення виконавчого збору. Способи такого роду не суперечать закону, є адекватними обставинам і здатні забезпечити ефективний захист права боржника на припинення стягнення з нього виконавчого збору.
Водночас, подвійна плата боржника коштів виконавчого збору та основної винагороди боржника має бути наявна та підтверджуватись належними діями державного та приватного виконавця, або в разі звернення до виконавця про закінчення виконавчого провадження з вказаних вище підстав, протиправна бездіяльність останнього. 
Так, матеріалами справи підтверджено, що державний виконавець вчиняв дії по забезпеченню стягнення виконавчого збору/основної винагороди в межах спірних виконавчих проваджень, накладав арешти на рахунки та майно боржника постановами від 01.07.2024 та 03.07.2024, та виконавчого збору не було стягнуто, сума що пред`явлена до стягнення не підтверджена, відповідно спірні виконавчі провадження не закінчені. 
Позивач звернувся до державного виконавця із проханням закінчити виконавче провадження з метою уникнення подвійного стягнення виконавчого збору/основної винагороди, проте позитивної відповіді не отримав.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірно висновку, що відмова державного виконавця щодо не закінчення виконавчого провадження НОМЕР_2 є протиправною бездіяльністю, яка порушує майнові інтереси позивача, призводить до подвійного стягнення із боржника спірних витрат за виконавчими провадженнями та є порушенням ч. 8 ст. 27 Закону № 1404-VIII.
Отже, у разі коли державний виконавець повернув виконавчий лист за заявою стягувача і розпочав стягнення виконавчого збору, а після цього стягувач пред`явив цей лист до виконання приватному виконавцю, який у свою чергу відкрив виконавче провадження й виніс постанову про стягнення основної винагороди у відповідному розмірі, то надалі виконавчий збір не стягується, та, задля уникнення подвійного стягнення з боржника сум виконавчого збору, у такому випадку належний та ефективний спосіб захисту, здатний відновити й захистити права боржника, гарантовані ст. 41 Конституції України і статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист людських прав і основоположних свобод, полягає у закінченні виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору. 
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 21 липня 2022 року у справі № 320/6215/19.
У відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновоку про протиправність постанови державного виконавця від 01.07.2024 ВП НОМЕР_2 про стягнення виконавчого збору, від 01.07.2024 про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_7 щодо стягнення виконавчого збору за постановою державного виконавця (виконавчим документом) від 01.07.2024 ВП НОМЕР_6, оскільки підстав для відновлення виконавчого провадження у відповідача законних не встановлено, відповідачу було відомо про перебування виконавчого листа №361/3722/15-ц від 19.01.2016 на виконанні у приватного виконавця з квітня 2019 року, закінчення ним виконавчого провадження НОМЕР_3 постановою від 31.07.2019 за п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону   № 1404-VIII, що також не є підставою для відновлення виконавчого провадження НОМЕР_6 враховуючи строки визначені ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» для прийняття постанов державним виконавцем щодо стягнення з боржник виконавчого збору, який в даній справі відповідачем порушений. Також, навіть за наявності   факту часткової сплати виконавчого збору державному виконавцю боржником, враховуючи вищезазначене положення ч. 8 ст. 27 Закону № 1404-VIII та висновки Верховного Суду у справі № 320/6215/19 за фактом передачі у квітні 2019 року виконавчого листа до приватного виконавця, все що стягнув державний виконавець (виконавчий збір) не повертається, залишається у виконавця, а подальше стягнення виконавчого збору заборонено.
Отже, спірні постанови від 01.07.2024 ВП НОМЕР_6 та ВП НОМЕР_2 підлягають скасуванню, виконавче провадження № НОМЕР_2 підлягає закінченню за п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII із врахуванням ч. 8 ст. 27 даного Закону № 1404-VIII.
Окрім того, судом першої інстанції вірно зауважено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання визначені ст. 12 Закону № 1404-VIII та положення ч. 4 ст. 27 Закону № 1404-VIII щодо виділення в окреме виконавче провадження виконавчого документа по стягненню виконавчого збору, не розповсюджуються на приватного виконавця, враховуючи положення вказаного Закону та ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», п. 19 Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця, затвердженого постановою КМУ №643 від 08.09.2016, приватний виконавець вправі пред`явити до виконання постанову про стягнення основної винагороди протягом трьох років, а не протягом трьох місяців що застосовується до постанов державного виконавця як виконавчого документу органу державної влади. 
Так, в силу положень п. 10-2 Перехідних та прикінцевих положень Закону № 1404-VIII строки пред`явлення до виконання через воєнний стан в країні перериваються до припинення або скасування воєнного стану. Також, законодавство не передбачає виділення в окреме виконавче провадження стягнення приватним виконавцем основної винагороди, що безпосередньо визначено для державних виконавців.
Відповідно до ч. 5 ст. 5 Закону № 1404-VIII за заявою стягувача виконавчий документ може бути передано від одного приватного виконавця іншому або відповідному органу державної виконавчої служби, або від органу державної виконавчої служби - приватному виконавцю. Про передачу (прийняття до виконання) виконавчого документа виконавець виносить постанову. Передача виконавчих документів здійснюється в порядку, визначеному Міністерством юстиції України.
При цьому, у даній справі стягувач не звертався до державного виконавця із заявою про передачу виконавчого листа до приватного виконавця, та безпосередньо право на звернення стягувача до приватного виконавця після отримання виконавчого документа повернутого державним виконавцем за п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII не залежить від того, що саме через державного виконавця має бути переданий виконавчий документ до приватного виконавця, стягувач самостійно вправі пред`явити такий документ до виконання приватним виконавцем із дотриманням строків такого пред`явлення до виконання та вимог до виконавчого документа.
Разом з тим, судом першої інстанції вірно зауважено, що дії державного виконавця, вчинені в межах виконавчого провадження № НОМЕР_5 та НОМЕР_2, перевірки постанов державного виконавця від 11.08.2018, прийняття постанови від 12.08.2019 про скасування постанови від 11.08.2019, перевірки постанови від 12.08.2019 та прийняття постанови від 01.07.2024 про відновлення ВП НОМЕР_4 у зв`язку із необхідністю врахувати ч. 3 ст. 40 Закону № 1404-VIII, не мають за собою нести тягар відповідальності за боржником, враховуючи відомі державному виконавцю в червні 2024 року обставини перебування виконавчого листа №361/3722/15-ц на виконанні з квітня 2019 року у приватного виконавця за ВП НОМЕР_3, який постановою від 12.08.2019 закінчив виконавче провадження у зв`язку із повним виконанням боржником рішення суду за п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII, а також строки для державних виконавців щодо прийняття постанови про стягнення виконавчого збору. 
Окрім того, у разі виконання виконавчого документа боржником та виплати боржником виконавчого збору/основної винагороди та витрат виконавчого провадження, у зв`язку з чим, а тому виконавчим листом №361/3722/15-ц від 19.01.2016 виконавче провадження яке перебувало у приватного виконавця у ВП НОМЕР_3 вважається завершеним, виходячи із встановленого факту виконання виконавчого документа боржником згідно постанови від 12.08.2019, сплати основної винагороди приватному виконавцю 11.07.2024.
Згідно ч. 1 ст. 40 Закону № 1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна (ч. 2 ст. 40 Закону № 1404-VIII).
Враховуючи наявність підстав для скасування спірних постанов відповідача та зобов`язати державного виконавця закінчити виконавче провадження НОМЕР_2 за п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII із врахуванням ч. 8 ст. 27 даного Закону № 1404-VIII, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що враховуючи чинні спірні постанови про накладення арешту на кошти та майно боржника від 01.07.2024 та від 03.07.2024, арешт накладений даними постановами підлягає зняттю у судовому порядку через визнання судом протиправною бездіяльності відповідача по не зняттю спірного арешту та зобов`язання вчинити останнім відповідних дій.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновом суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 .
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. 
Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2024 року, оскільки рішення суду є законним і обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2024 року - без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк, визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач:                                                                                Бужак Н.П.

Судді:                                                                                          Кобаль М.І.

                                                                                                    Мельничук В.П.

Постанову виготовлено: 19 березня 2025 року.