ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2025 року	Львів	Справа № 460/13133/24 пров. № А/857/2678/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
судді-доповідача                              Іщук Л. П.,
суддів                                                  Обрізка І. М., Шинкар Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року  (головуючий суддя Гресько О.Р., м. Рівне) у справі №  460/13133/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, в якому просить визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови в зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періодів здійснення ним підприємницької діяльності з 05.07.1995 року до 28.02.2001 року; з 01.04.2001 до 31.05.2001; з 01.07.2001 до 31.08.2001; з 01.10.2001  до 30.11.2001; з 01.01.2002 до 28.02.2002; з 01.04.2002 до 31.05.2002; з 01.07.2002 до 31.12.2006; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди здійснення ним підприємницької діяльності з 05.07.1995  до 28.02.2001; з 01.04.2001 до 31.05.2001; з 01.07.2001 до 31.08.2001; з 01.10.2001 до 30.11.2001; з 01.01.2002 до 28.02.2002; з 01.04.2002 до 31.05.2002; з 01.07.2002 до 31.12.2006.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року в задоволенні позову відмовлено. 
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, а також не досліджено обставини, що мають значення для справи.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відповідно до інформації, наданої Головним  управлінням  Державної  податкової служби у Рівненській області, ОСОБА_1 перебуває  за  основним  місцем  обліку  як  ФОП  у  Рівненській  ДПІ (Рівненський  район)  Головного  управління  ДПС  у  Рівненській  області  з  06.07.1995, станом  на  25.10.2024  відповідно  до  ІКС  ДПС  «Податковий  блок»  по  інтегрованій картці платника податків ОСОБА_1 заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове  державне  соціальне  страхування відсутня. Вказує, що до  страхового  стажу зараховується  період  здійснення  підприємницької  діяльності  з  01.01.2004 по 31.12.2017 за умови сплати страхових внесків, при цьому, сума сплачених коштів не впливає на зарахування цього періоду до страхового стажу. Зазначає, що листи Головного управління ДПС у Рівненській області від 03.08.2024 № 7819/6/1700- 13-03-04 та від 25.10.2024 № 11069/6/17-00-13-03-04 не містять відомостей про наявну у  позивача  заборгованість,  що  свідчить  про  сплату  позивачем  всіх  необхідних платежів під час провадження підприємницької діяльності. Наголошує, що відповідачем не надано суду жодних доказів, які свідчать  про  те,  що  позивач  у  періоди  з  05.07.1995  року  до  28.02.2001  року;  з 01.04.2001  року  до  31.05.2001  року;  з  01.07.2001  року  до  31.08.2001  року;  з 01.10.2001  року  до  30.11.2001  року;  з  01.01.2002  року  до  28.02.2002  року;  з 01.04.2002 року до 31.05.2002 року; з 01.07.2002 року до 31.12.2006 року не проводив сплату страхових внесків.
Просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове, яким позов задовольнити.
Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої  статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України  розглядає справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В00 № 820326 від 05.07.1995 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , з 05.07.1995 здійснює господарську діяльність як самозайнята особа, номер запису про включення відомостей про фізичну особу-підприємця до ЄДР 2 602 017 0000 000306.
З 09 квітня 2024 року позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області та отримує пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання, відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. 
17 липня 2024 року представник позивача звернувся з адвокатським запитом до  Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо надання інформації про трудовий та страховий стаж позивача. 
З відповіді відповідача на адвокатський запит, позивачу стало відомо, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області не зараховано до його страхового стажу періоди здійснення підприємницької діяльності з 05.07.1995 до 28.02.2001; з 01.04.2001 до 31.05.2001; з 01.07.2001 до 31.08.2001; з 01.10.2001 до 30.11.2001; з 01.01.2002 до 28.02.2002; з 01.04.2002 до 31.05.2002; з 01.07.2002 до 31.12.2006, вказане підтверджується також отриманою довідкою формою ОК-5 та Витягом з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, Свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця Серія В00 № 820326 від 05.07.1995.
16 серпня 2024 року позивач звернувся з заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області з проханням зарахувати до його страхового стажу періоди здійснення ним підприємницької діяльності з 05.07.1995 до 28.02.2001; з 01.04.2001 до 31.05.2001; з 01.07.2001 до 31.08.2001; з 01.10.2001 до 30.11.2001; з 01.01.2002 до 28.02.2002; з 01.04.2002 до 31.05.2002; з 01.07.2002 до 31.12.2006.
За наслідками розгляду поданої заяви Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області прийняло рішення від 11.09.2024 № 1700-0202-8/52084 про відмову в зарахуванні до страхового стажу позивача періодів здійснення ним підприємницької діяльності з 05.07.1995 до 28.02.2001; з 01.04.2001 до 31.05.2001; з 01.07.2001 до 31.08.2001; з 01.10.2001 до 30.11.2001; з 01.01.2002 до 28.02.2002; з 01.04.2002 до 31.05.2002; з 01.07.2002 до 31.12.2006.
Не погоджуючись з діями відповідача щодо відмови у зарахуванні вищевказаного періоду до страхового стажу, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не долучено до матеріалів справи доказів, які б підтверджували вид системи оподаткування (загальна або спрощена), за якою він здійснював підприємницьку діяльність у спірні періоди, а також не надано  документів сплати страхових внесків або інших доказів, що слугували б підставою для зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів здійснення ним підприємницької діяльності.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Враховуючи вимоги частини 2  статті 19 Конституції України  та частини 2  статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Статтею 46 Конституції України  закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються   Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі  - Закон № 1058-ІV).
Згідно з ч. 1, 2   ст. 24 Закону №1058-IV  страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього   Закону   за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим   Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина друга   статті 24 Закону №1058-IV).
Згідно   статті 1 Закону № 1058-IV застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього   Закону   підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; мінімальний страховий внесок - сума коштів, що визначається розрахунково як добуток розміру мінімальної заробітної плати і розміру єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, встановлених законом, на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід).
При цьому, пунктом 2 частини першої   статті 11 Закону № 1058-IV   встановлено, що загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Згідно з пунктом 3-1   розділу XV Закону №1058-IV   до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із   статтею 26 цього Закону   включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:
- з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;
- з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Частиною першою   статті 44 Закону № 1058-IV   визначено, що призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.
Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
Постановою Правління Пенсійного Фонду України від 25.11.2005 №22-1   затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до   Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"   (далі - Порядок № 22-1).
За змістом пункту 2.1 Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи:
документ, що підтверджує реєстраційний номер облікової картки платника податків або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування;
документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим   постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637.
Відповідно до абзацу третього підпункту 2 пункту 2.1 Порядку №22-1 період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. 
Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або   свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. 
Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі   статтею 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”   за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності (абз.3 пп.2).
Згідно з пунктом 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого   постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637   (далі - Порядок №637), час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності та на виключно їхній праці, за період до 1 травня 1993 р., а також час роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (додаток № 1).
Періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003 р. зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 р. по 31 грудня 2017 р. за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.
Системний аналіз наведених положень дозволяє дійти висновку, що до страхового стажу включаються періоди здійснення особою підприємницької діяльності за певних умов, а саме:
- до 01.05.1993 - час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків;
- з 01.01.1998 по 31.12.2003 періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців при підтвердженні цього статусу довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності та застосування спрощеної системи оподаткування чи сплати фіксованого податку, або спеціальним торговим патентом, або   свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, або довідкою, виданою податковою інспекцією про перебування особи на обліку як суб`єкта підприємницької діяльності із зазначенням системи оподаткування та інформації про сплату податку; тобто особа має підтвердити статус підприємця і обрану систему обліку і звітності (через сплату єдиного податку, фіксованого податку), або сплату страхових внесків;
- з 01.05.1993 для осіб, які обрали загальний спосіб оподаткування, період провадження підприємницької діяльності до 01.07.2000 зараховується до страхового стажу за умови надання особою документів про сплату страхових внесків, а з 01.07.2000 періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням загальної системи оподаткування зараховуються до страхового стажу за умови сплати страхових внесків.
Отже, умови зарахування відповідних періодів здійснення підприємницької діяльності до страхового стажу пов`язуються з документальним підтвердженням здійснення підприємницької діяльності, яке є відмінним, та залежить від форми оподаткування фізичної особи-підприємця.
Відповідно до абзаців 2, 3 пункту 4 Порядку №637 періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються  свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).
Отже, обов`язковою умовою для зарахування до страхового стажу періоду здійснення особою підприємницької діяльності є наявність документів про сплату страхових внесків (платіжні доручення, квитанції установ банків, документи, що підтверджують поштовий переказ, інформація Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності) або дані індивідуальних відомостей про застраховану особу. В разі провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту, такі періоди підтверджуються  свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту. При цьому, періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.
Предметом даного спору є відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періодів здійснення ним підприємницької діяльності з 05.07.1995  до 28.02.2001; з 01.04.2001 до 31.05.2001; з 01.07.2001 до 31.08.2001; з 01.10.2001 до 30.11.2001; з 01.01.2002 до 28.02.2002; з 01.04.2002 до 31.05.2002; з 01.07.2002 до 31.12.2006.
З матеріалів справи вбачається, що позивач у спірний період був зареєстрований та здійснював підприємницьку діяльність як фізична особа-підприємець, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію ФОП серії В00 №820326.
Згідно листа Головного управління ДПС у Рівненській області від 25.10.2024 №11069/6/17-00-13-03-04 станом на 25.10.2024 ОСОБА_1 перебуває за основним місцем обліку як ФОП у Рівненській області (Рівненський район) Головного управління ДПС у Рівненській області з 06.07.1995. 
Водночас, позивачем не надано і у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували вид системи оподаткування (загальна або спрощена), за якою позивач здійснював підприємницьку діяльність у періоди 05.07.1995 року до 28.02.2001 року; з 01.04.2001 до 31.05.2001; з 01.07.2001 до 31.08.2001; з 01.10.2001  до 30.11.2001; з 01.01.2002 до 28.02.2002; з 01.04.2002 до 31.05.2002; з 01.07.2002 до 31.12.2006.
Такі докази апелянтом не надано і під час апеляційного провадження.
Судом першої інстанції слушно зауважено, що перебування на спрощеній системі оподаткування може підтверджуватися додатково спеціальним торговим патентом, або   свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, або довідкою, виданою податковою інспекцією про перебування особи на обліку як суб`єкта підприємницької діяльності із зазначенням системи оподаткування та інформації про сплату податку.
Лише витягом з реєстру платників єдиного податку від 04.07.2019 №1917123400390 підтверджується, що позивач перейшов на спрощену систему оподаткування з 01.01.2012.
Також позивачем не надано документів щодо сплати страхових внесків у спірних періодах або інших доказів, що слугували б підставою для зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів здійснення ним підприємницької діяльності.
Доводи скаржника про те, що оскільки у матеріалах справи відсутні відомості про наявну у  позивача  заборгованість зі сплати страхових внесків, то наведене свідчить про сплату позивачем всіх необхідних платежів, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки це суперечить вищенаведеним нормам законодавства.
З листа Головного управління ДПС у Рівненській області від 25.10.2024 №11069/6/17-00-13-03-04 вбачається, що інформація про сплату позивачем страхових внесків за період з 05.07.1995 по 31.12.2006 знаходиться у віданні Пенсійного фонду України.
Листом Головного управління ПФ України в Рівненській області від 11.09.2024 № 1700-0202-8/52084 повідомлено, що стосовно позивача відсутні відомості щодо подання звітності за 2000, 2003-2006 роки. Документи про сплату позивачем страхових внесків у 1995-2000, 2003 роках в матеріалах пенсійної справи відсутні.
Протилежного позивачем не доведено.
Таким чином, враховуючи те, що позивачем не долучено до матеріалів справи доказів, які б підтверджували вид системи оподаткування (загальна або спрощена), за якою він здійснював підприємницьку діяльність у спірні періоди, а також не надано документів сплати страхових внесків або інших доказів, що слугували б підставою для зарахування до страхового стажу спірних періодів здійснення підприємницької діяльності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди скаржника з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції.
При обгрунтуванні цієї постанови суд апеляційної інстанції також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доказів, які б були безпідставно залишені без уваги судом першої інстанції.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Щодо розподілу судових витрат, то такий відповідно до  ст. 139 КАС України  не здійснюється.
Керуючись ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року у справі №  460/13133/24 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	Л. П. Іщук 	
судді	 	І. М. Обрізко 	
 	 	Т. І. Шинкар