Унікальний номер справи 761/7998/23
Номер апеляційного провадження 22-ц/824/9256/2025
Головуючий у суді першої інстанції А. Ю. Цуранов 
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач

Постанова
   Іменем      України
27 травня 2025 року                                                                                                          місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
 
головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач), 
суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І. 
 
секретар судового засідання Комар Л. А.
 
сторони
 
позивач                                           ОСОБА_1 
відповідач                                       Незалежна професійна спілка працівників      Білоцерківської станції екстренної медичної допомоги
 
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 лютого 2025 року, ухвалене у складі судді Цуранова А. Ю., в примішенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області,
 
у с т а н о в и в :
 
У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Незалежної професійної спілки працівників Білоцерківської станції екстреної медичної допомоги, третя особа: Київська обласна рада, про скасування вимоги голови Незалежної професійної спілки працівників Білоцерківської станції медичної екстреної медичної допомоги від 10.01.2023 про дострокове припинення трудового договору (контракту) з керівником КНП КОР «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ОСОБА_1, та стягнення з Незалежної професійної спілки працівників Білоцерківської станції медичної екстреної медичної допомоги моральної шкоди у розмірі 10 000 грн. Просила вирішити питання про розподіл судових витрат.
Свої позовні вимоги обгрунтувала тим, що 15.02.2023 позивач отримала лист від Київської обласної ради за вих. № 266/11-04 з копією Відкритого листа-звернення голови Незалежної професійної спілки працівників Білоцерківської станції медичної екстреної медичної допомоги Євтушенка В. А. до уряду України щодо занепаду служби екстреної медичної допомоги в Київській області. На сторінках 37-38 відкритого листа міститься посилання на статтю 33 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та статтю 45 Кодексу законів про працю України, а також вимога про дострокове припинення трудового договору (контракту) з керівником КНП КОР «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ОСОБА_1 
Позивач зазначала, що не погоджується з даною вимогою, вважає її такою, що прийнята не на підставі положень чинного законодавства, тому підлягає скасуванню. Також вказувала, що відповідач своїми діями наніс шкоду її честі, гідності та діловій репутації, чим завдав моральну шкоду.
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 січня 2025 року позов ОСОБА_1 до Незалежної професійної спілки працівників Білоцерківської станції екстреної медичної допомоги, третя особа: Київська обласна рада, про скасування вимоги задоволено частково. Скасовано вимогу голови Незалежної професійної спілки працівників Білоцерківської станції екстреної медичної допомоги від 10.01.2023 про дострокове припинення трудового договору (контракту) з керівником КНП КОР «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф»  ОСОБА_1 . Стягнуто з Незалежної професійної спілки працівників Білоцерківської станції екстреної медичної допомоги на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1 000,00 грн. та судовий збір в розмірі 1 180,96 грн. В задоволенні решти вимог відмовлено.
20.01.2025 представником ОСОБА_1  - адвокатом Андрусенко К. І., через систему «Електронний суд», подано заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 24 500,00 грн.
Заява обґрунтована тим, що у зв`язку з розглядом цієї справи позивач понесла витрати на професійну правничу допомогу на загальну суму 24 500,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача на її користь, оскільки рішенням суду було частково задоволено заявлені нею позовні вимоги. На підтвердження витрат на правничу допомогу суду надано ордер серії АІ № 1560106 від 02.03.2024 про надання адвокатом АБ «Кирила Андрусенка» правової допомоги  ОСОБА_1 за договором № 20/02/23 від 20.02.2023; договір про надання правничої (правової) допомоги № 20/02/23 від 20.02.2023, укладений між клієнтом та АБ «Кирила Андрусенка»;додаток № 01 до договору про надання (правової) допомоги № 20/02/23 від 20.02.2023, від 20.02.2023; акт № 02 надання правничої допомоги до договору про надання (правової) допомоги № 20/02/23 від 20.02.2023, від 16.01.2025;рахунок на оплату № 2-20/02/23 від 16.01.2025 на підставі договору про надання (правової) допомоги № 20/02/23 від 20.02.2023, на суму 24 500 грн.
Додатковим рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 лютого 2025 року частково задоволено заяву ОСОБА_1 . Стягнуто з Незалежної професійної спілки працівників Білоцерківської станції екстреної медичної допомоги на користь  ОСОБА_1  витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн.
Не погоджуючись з додатковим рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати додаткове рішення суду, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення норм процесуального права, невстановлення судом обставин, що мають значення для вирішення питання про відшкодування витрат на правничу допомогу, та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 24 500,00 грн.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не дотримано вимог ч. 5 ст 137 ЦПК України, оскільки заперечення відповідача щодо розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу не є проханням про його зменшення. Відповідач не довів неспівмірності заявленого позивачем розміру витрат на правничу допомогу наданим адвокатом полуг (виконаних робіт). Суд першої інстанції у порушення вимог ст. 137 ЦПК України та принципу диспозитивності зменшив відповідні витрати з власної ініціативи. Також вважає, що суд помилково не врахував понесені нею витрати на правничу допомогу, пов`язані із написанням апеляційної скарги на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 08.03.2023. Крім того суд не врахував, що позивачем та АБ «Кирила Андрусенка» зафіксовано участь адвоката у судових засіданнях з додатковим часом на очікування самого судового засідання. Висновок суду щодо завищення позивачем загального розміру витрат позивача не відповідає обставинам справи та положенням ст. 137 ЦПК України.
Своїм правом на подання відзиву на апеляційну скргу відповідач не скористався.
У судове засідання апеляційного суду учасники справи (їх представники) не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Будь - яких заяв чи клопотань станом на день розгляду справи до апеляційного суду від позивача та відповідача не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК неявка сторін, або інших учасників справи належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином суд вважав за можливе розглянути дану справу за відсутності учасників справи (їх представників) та скласти повну постанову у визначений законом строк. Вступна та резолютивна частини постанови не виготовлялись та не проголошувались судом 14.05.2025 через неявку сторін (їх представників) у судове засідання.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Відповідно до частин другої та четвертої статті 263 ЦПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із частинами першою та другою статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Відповідно до частин першої та другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Частково задовольнивши заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу, суд зважаючи на часткове задоволення позову, вважав, що загальний розмір витрат на правову допомогу адвоката, а також витрачений останнім час, є завищеним, не відповідає критерію розумності їх розміру та справедливості, виходячи з обставин даної справи, тому підлягає задоволенню на суму 5 000,00 грн. При цьому суд врахував заперечення відповідача щодо стягнення на користь позивача понесених нею витрат на правничу допомогу. Зокрема суд урахував, що представник позивача включив витрати на правову допомогу в суді апеляційної інстанції, при цьому ухвалою Київського апеляційного суду від 12.10.2023 у даній справі залишена без задоволення апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 08.03.2023. Також представником позивача, який брав участь в судовому засіданні в режимі відеокрнференції, не підтверджено час його перебування в судовому засіданні 4 год 30 хв.
Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки такі висновки зроблено на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих доказів та такий висновок у повній мірі відповідає вимогам процесуального права, з огляду на таке.
Відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно дост. 133 ЦПКУкраїна, правнича допомога є складовою судових витрат.
Відповідно до ч.ч. 1, 2ст. 141 ЦПК Українисудовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частинами 2-4ст. 137 ЦПК Українивизначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч.ч. 5, 6ст. 137 ЦПК Україниу разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Конституція Україниу статті 59 гарантує кожному право на професійну правничу допомогу. У відповідності до ст. 131-2 Конституції України, для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.
Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Згідно з положеннями частин першої-п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
У пунктах 34-47 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 465/3458/15-ц (провадження № 61-19582св20), від 09 листопада 2021 року у справі № 759/14346/16 (провадження № 61-12783св21).
Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони.
Визначаючи суму відшкодування витрат на правову допомогу, суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції, застосовує такі критерії. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 «витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено чи тільки має бути сплачено».
Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного суду від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19 «за умови підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, не надання іншою стороною доказів невідповідності заявлених до відшкодування витрат критеріям співрозмірності, у тому числі спростування правильності відповідних розрахунків, витрати на надану професійну правничу допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено, чи тільки має бути сплачено».
Як вбачається з матеріалів справи, правнича допомога ОСОБА_1 в суді першої інстанції надавалася АБ «Кирила Андрусенка».
На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано копії документів: - ордер серії АІ № 1560106 від 02.03.2024 про надання адвокатом АБ «Кирила Андрусенка» правової допомоги ОСОБА_1 за договором № 20/02/23 від 20.02.2023; договір про надання правничої (правової) допомоги № 20/02/23 від 20.02.2023, укладений між клієнтом та АБ «Кирила Андрусенка»; додаток № 01 до договору про надання (правової) допомоги № 20/02/23 від 20.02.2023, від 20.02.2023;  акт № 02 надання правничої допомоги до договору про надання (правової) допомоги № 20/02/23 від 20.02.2023, від 16.01.2025; рахунок на оплату № 2-20/02/23 від 16.01.2025 на підставі договору про надання (правової) допомоги № 20/02/23 від 20.02.2023, на суму 24 500 грн.
Отже, сторони дійшли згоди, щодо надання правової допомоги замовнику в оскарженні вимог відповідача за оплату. 
До наданих АБ «Кирила Андрусенка» послуг входить: підготовка позову - 12 500 грн (10 год.), підготовка апеляційної скарги - 3 750 грн (3 год.), написання заяв по справі - 1 500 грн. (3 год.), участь в судових засіданнях - 6 750 грн (4:30 год.). Всього надано послуг на 24 500 грн.
Сторона відповідача заперечувала щодо покладення на неї обов`язку по відшкодуванню позивачу витрат на правничу допомогу, відповідач вказав, що не погоджується як з розміром правової допомоги у сумі 24 500,00 грн, так із витраченим адвокатом часом, а також просив врахувати, що Незалежна професійна спілка працівників Білоцерківської станції екстреної медичної допомоги є неприбутковою організацією.
Такі заперечення вірно взято до уваги судом як клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, оскільки відповідач у них посилався на неспівмірність заявленого розміру витрат із характером спору, складністю справи та виконаними адвокатом роботами.
Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на безпідставність прийняття судом до уваги заперечеь відповідача як клопотання про зменшення судових витрат.
З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що понесені позивачем витрати на правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн у суді першої інстанції відповідають критеріям розумності та є співмірними із складністю справи і виконаними адвокатом роботами. Відповідачем доведено підстави для зменшення розміру витрат на правничу допомогу.
Відтак, указані доводи апеляційної скарги не можуть слугувати підставою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу у більшому розмірі, враховуючи при цьому те, що відповідач реалізував право та надав заяву про зменшення таких витрат, яку частково визнано обгрунтованою судом першої інстанції.
Суд вірно не врахував витрати позивача на правову допомогу в суді апеляційної інстанції, оскільки ухвалою Київського апеляційного суду від 12.10.2023 у даній справі залишено без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 08.03.2023. А тому такі витрати у відповідност ідо вимог ст. 141 ЦПК України покладаються на позивача.
Та обставина, що представник позивача, який брав участь в судовому засіданні в режимі відеокрнференції, врахував до часу перебування у судовому засіданні час очікування самого судового засідання у зв`язку із затримкою розгляду попередньо призначеної справи, не підтверджує час його перебування в судовому засіданні 4 год 30 хв.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції про наявність правових підстав покладення на відповідача понесених позивачем витрат на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн, а фактично зводяться до власного тлумачення позивачем положень закону, якими врегульовано порядок відшкодування витрат на правничу допомогу.
Отже, враховуючи, що з урахуванням категорії справи, рівня складності юридичної кваліфікації правовідносин, обсягу наданих позивачу послуг з правничої допомоги, змісту поданих процесуальних документів, принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, їхньої дійсності та необхідності, фінансового стану учасників справи (відповідач є неприбутковою організацією), колегія суддів дійшла висновку, що є справедливим стягнення з відповідача на користь позивача 5 000,00 грн судових витрат.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вичерпності висновку суду попередньої інстанції, колегія суддів виходить з того, що у справі, що переглядається, додаткове рішення суду відповідає вимогам вмотивованості.
За наведених обставин, колегія суддів вважає, що додаткове рішення суду першої інстанції про розподіл витрат на правничу допомогу є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням вимог закону.
Апеляційна скарга за своїм змістом фактично є повторенням заяви позивача про ухвалення додаткового рішення, аргументи якої знайшли належну оцінку в додатковому рішенні суду першої інстанції. Доводів на спростування висновків суду першої інстанції апеляційна скарга не містить.
Відповідно дост. 375 ЦПК Українисуд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване додаткове рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому відповідно до ст. 375 ЦПК України колегія суддів залишає додаткове рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 лютого 2025 рокубез змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи у суді апеляційної інстанції, суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. 
 
Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд,
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Додаткове рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 лютого 2025 рокузалишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
 
Судді
 
                                                                                                                        Л. Д.  Поливач
 
                                                                                                                        А. М.  Стрижеус
 
                                                                                                                        О. І.  Шкоріна