ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1426/25 Справа № 215/5138/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Демиденко Ю. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2025 року                                                         м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді БондарЯ.М.
Суддів Зубакової В.П., Корчистої О.І.
сторони
позивач - Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа»
відповідачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 січня 2024 року, ухвалене суддею Демиденком Ю.Ю. в м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повне судове рішення складено 22 січня 2024 року,

УСТАНОВИВ

29.08.2019  КПТМ «Криворіжтепломережа»  звернулось до  суду з  позовною заявою до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за централізоване опалення. 
В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що підприємство по специфіці своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії на потреби опалення та гарячого водопостачання населення, яке зобов`язане робити оплату за отриману теплову енергію та гарячу воду, згідно особового рахунку і встановлених тарифів. 
Відповідачі ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3  та ОСОБА_4 є споживачами теплової енергії, яку надає позивач за адресою: АДРЕСА_1 . 
Відповідачі своєчасно та в повному обсязі за надані послуги не сплачують, внаслідок чого виникла заборгованість за період з 01.03.2016 по 01.03.2019 за централізоване опалення в розмірі 38 734,91 грн. 
Відповідачам було направлено лист щодо заборгованості з вимогою добровільно сплатити борг. Однак заборгованість у добровільному порядку сплачено не було. За таких обставин, позивач просив стягнути з відповідачів на свою користь вказану суму заборгованості.
Заочним рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.01.2020 позовну заяву КПТМ «Криворіжтепломережа» задоволено.
Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.12.2021 заочне рішення від 22.01.2020 скасовано.
Рішенням Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 січня 2024 року позовні вимоги Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за централізоване опалення задоволені. 
Стягнуто солідарно  з ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 на користь Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа»  – 38 734 грн. 91 коп. заборгованості по оплаті за централізоване опалення по квартирі АДРЕСА_2 за період з 01.03.2016 р. по 01.03.2019 р.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» по 480 грн. 25 коп. сплаченого судового збору з кожного.
Відповідач ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність і необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить його скасувати в частині стягнення з нього заборгованості, ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким звільнити його від майнової відповідальності у справі, що переглядається.
При цьому, скаржник зазначає, що при подачі ним заяви 04 серпня 2021 року про перегляд заочного рішення від 22.01.2020 було долучено Акт від 16 липня 2021 року за підписами двох свідків - сусідів, яким підтверджено факт його не проживання у квартирі за якою рахується борг з 2011 року. Окрім того, Актом від 10.10.2024 також підтверджено факт його фактичного проживання в квартирі за адресою: АДРЕСА_3 в період з січня 2017 року по січень 2022 року. Вказує, що оскільки він не мешкав за адресою, де виникла заборгованість та не отримував комунальні послуги від позивача, заявлені до нього позовні вимоги є неправомірними та такими, що не підлягають задоволенню.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровані в квартирі АДРЕСА_4 (а.с.17-20).
Також судом встановлено, що підприємство позивача по специфіці своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії на потреби опалення та гарячого водопостачання населення, яке зобов`язане робити оплату за отриману теплову енергію та гарячу воду, згідно особового рахунку і встановлених тарифів. Відповідачі ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3  та ОСОБА_4 є споживачами теплової енергії, яку надає позивач за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачі своєчасно та в повному обсязі за надані послуги не сплачують, внаслідок чого виникла заборгованість за період з 01.03.2016 по 01.03.2019 за централізоване опалення в розмірі 38734,91 грн.
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про повне задоволення позовних вимог, виходив з їх доведеності та обґрунтованості.
Колегія суддів перевіривши доводи відповідача та наявні у справі докази погоджується з висновками суду першої інстанції та не може погодитись з доводами скаржника, викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на таке. 
За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.
Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у повній мірі відповідає зазначеним вище нормам процесуального права.
Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» установлено, що споживач - це фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.
Відповідно до ст.13 Закону України від 24 червня 2004 року «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Згідно із ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтями 20, 21 Закону «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.
Отже, необхідність укладення договору на надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов`язок, а не право сторін.
Сам факт відсутності укладеного договору не звільняє відповідачів від обов`язку оплачувати житлово-комунальні послуги, а лише позбавляє їх можливості скористатися в повному обсязі правами споживача, передбаченими Законом «Про захист прав споживачів», на отримання послуг вчасно та відповідної якості згідно з умовами укладеного договору.
Суд першої інстанції встановив, що позивачем були надані послуги з постачання теплової енергії відповідачам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , однак останні належним чином не виконували своїх зобов`язань по оплаті за отриману теплову енергію, у зв`язку з чим, у них перед КПТМ «Криворіжтепломережа» утворилася заборгованість, яка згідно розрахунку заборгованості, за період з 01.03.2016 по 01.03.2019 за централізоване опалення в розмірі 38 734,91 грн. (а.с.8).
Доводи відповідача ОСОБА_4 про те, що він не проживав у квартирі на момент виникнення заборгованості за отриману теплову енергію, були предметом розгляду судом першої інстанції, що відображено у судовому рішенні та як правильно зазначив суд в період виниклої заборгованості (01.03.2016 по 01.03.2019) відповідач був зареєстрований в квартирі, тобто є споживачем послуг позивача та жодних належних і допустимих доказів на підтвердження факту його проживання за іншою, ніж реєстрація адресою, суду не надав, тобто не спростував заявлені позовні вимоги.
Згідно ст. 68 ЖК України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.
Згідно ч.3 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено наявними в матеріалах справи письмовими доказами, що між позивачем та відповідачами виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по центральному опаленню, які врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ України №630 від 21.07.2005 року.
Таким чином, відповідач ОСОБА_4 є споживачем послуг, що надаються КПТМ «Криворіжтепломережа» як постачальником та виробником теплової енергії для потреб опалення і гарячого водопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки в період виникнення заборгованості був зареєстрований у цій квартирі з 06.10.2006. 
Протягом періоду з 01.03.2016 по 01.03.2019 рік позивач свої зобов`язання по наданню житлово-комунальних послуг з централізованого опалення виконував належним чином, однак, відповідачі, зокрема й ОСОБА_4 своєчасно та в повному обсязі оплату за спожиті послуги не вносили, в результаті чого виникла заборгованість, у визначеному позивачем розмірі, яка не спростована скаржником.
Відповідно до положень статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно норм ч.1 ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
За змістом ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Складання будь-яких "актів проживання" чи "актів непроживання", а так само й видача відповідних довідок, не є повноваженням посадових осіб ОСББ. 
З цього приводу висловилося Міністерство соціальної політики України, оприлюднивши відповідне інформаційне повідомлення від 4 червня 2024 року, де зазначено, що Акт обстеження складається посадовою особою виконавчого органу. Підстави для складання акта обстеження іншими особами (у тому числі представниками об`єднань співвласників багатоквартирних будинків) відсутні."
Отже надані відповідачем на підтвердження своєї позиції: Акт від 16 липня 2021 року про те, що ОСОБА_4 з 2011 року не мешкає за адресою: АДРЕСА_5 , який підписаний свідками (сусідами) ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та самим відповідачем, підписи яких підтверджені майстром ТОВ «УЮТ – 2011», а також Акт від 10 жовтня 2024 року про те, що ОСОБА_4 з січня 2017 року по січень 2022 року мешкав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 , підписаний свідками: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , відповідачем ОСОБА_4 , підписи, яких підтверджені майстром ТОВ «Житлосервіс- КР» в розумінні положень цивільного процесуального закону не є належними та достатніми доказами, які підтверджують факт не проживання відповідача у період виникнення заборгованості в квартирі за місцем його реєстрації, оскільки вони складені та затверджені не посадовою особою виконавчого органу місцевого самоврядування.
Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо повного задоволення позовних вимог є законними і обґрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.
Суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав правильну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.
Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги не відшкодовується та покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 січня 2024 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення виготовлено 17 квітня 2025 року.

Головуючий: Я.М. Бондар

Судді: В.П. Зубакова

О.І. Корчиста