У Х В А Л А
05 травня 2025 року
м. Київ
справа № 466/448/24
провадження № 61-5205ск25
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М. 
розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Квака Василя Миколайовича на рішення Шевченківського районного суду 
м. Львова від 12 березня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 11 квітня 2025 року в справі за позовом  ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданими неправомірними діями органу досудового слідства, та
ВСТАНОВИВ:
У січні 2024 року    ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, у якому просила відшкодувати 844 900,00 грн моральної шкоди, завданоїнеправомірними діями органу досудового слідства.
12 березня 2024 рокурішенням Шевченківського районного суду м. Львова в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
11 квітня 2025 року постановою Львівського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.
Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12 березня 2024 року змінено. 
Викладено мотивувальну частину судового рішення в редакції постанови.
21 квітня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Квак В. М. через систему «Електронний суд» подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12 березня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 11 квітня 2025 року, в якій просить їх скасувати та направити справу на новий судовий розгляд.
Касаційна скарга подана у строк, за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
На обґрунтування наявності підстав касаційного оскарження судових рішень за пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України особа, яка подала касаційні скарги, послалася на те, що суди не врахували правові висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року в справі 
№ 686/23731/15-ц, від 22 квітня 2019 року в справі № 236/893/17, в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року в справі № 295/692/17, від 13 серпня 2020 року в справі № 607/10144/18, від 21 жовтня 2020 року в справі 
№ 754/8730/19, від 03 березня 2021 року в справі № 638/509/19,що є підставою для відкриття касаційного провадження за пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження за пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України, заявник вказує, що суди не дослідили зібрані в справі докази, що є підставою для відкриття касаційного провадження за пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України.
Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження.
Суд не встановив достатніх й обґрунтованих підстав для повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження.
Згідно з частиною восьмою статті 394 ЦПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.
Якщо разом з касаційною скаргою подано заяви чи клопотання, суд в ухвалі про відкриття касаційного провадження встановлює строк, протягом якого учасники справи мають подати свої заперечення щодо поданих заяв чи клопотань, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
На підставі наведеного та керуючись статтями 389, 390, 392, 394, 395, 398 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду 
УХВАЛИВ:
Відкрити касаційне провадження в справі за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Квака Василя Миколайовича на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12 березня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 11 квітня 2025 року.
Витребувати з Шевченківського районного суду м. Львова цивільну справу 
№ 466/448/24 за позовом  ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданими неправомірними діями органу досудового слідства.
Надіслати учасникам справи копії касаційних скарг та доданих до них документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційні скарги, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                 О. М. Ситнік
                                                                                                             В. М. Ігнатенко
                                                                                                             І. М. Фаловська