ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3149/25 Справа № 204/7719/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Приваліхіна А. І. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       25 березня 2025 року                                                        м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді-доповідача Гапонова А.В.
суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.
за участю секретаря Сахарова Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
- за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Універсал Банк», 
на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2024 року, -
В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ
09 серпня 2024 року АТ «Універсал Банк» звернулося до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_1 , в якому просить, стягнути заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 27 квітня 2019 року, у сумі 104288 гривень 09 копійок, яка складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 104288 гривень 09 копійок, заборгованості за пенею 0 гривень та заборгованості за порушення грошового зобов`язання 0 гривень.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ 
Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2024 року позов Акціонерного товариства «Універсал Банк» до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості задоволено частково.
Стягнуто із  ОСОБА_1  на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором від 27 квітня 2019 року у розмірі 219 (двісті дев`ятнадцять) гривень 89 (вісімдесят дев`ять) копійок.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Стягнуто із  ОСОБА_1  на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» сплачений судовий збір у сумі 06 (шість) гривень 38 (тридцять вісім) копійок.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
06.01.2025 року від Акціонерного товариства «Універсал Банк» надійшла апеляційна скарга, в якій ставиться питання про скасування рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2024 рокута винесення нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не було досліджено механізму отримання банківських послуг проекту Monobank, а також процедуру ознайомлення споживача з умовами, правилами обслуговування рахунків фізичних осіб, тарифами, таблицею розрахунку вартості кредиту, паспортом споживчого кредиту.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
27.01 2025 року від представника ОСОБА_1 – адвоката Жупинського М.А. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд, залишити без задоволення апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал банк» на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2024 року, а саме рішення суду залишити без змін. 

В АПЕЛЯЦІЙНОМУ СУДІ
Сторони належним чином повідомлені про день та час розгляду справи (а.с.220 -222), у судове засідання не з`явились, що відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення сторін,дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи. 

В жовтні 2017 року Акціонерним товариством «Універсал Банк» запущено новий проект «Monobank», в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки «Monobank». 27 квітня 2019 року відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг від 27 квітня 2019 року (а. с. 16). Положеннями Анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши Анкету-заяву відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають договір та зобов`язується виконувати його умови. Просив вважати наведений зразок його власноручного підпису або його аналоги (у тому числі його електронний підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті у банку. Засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладеного удосконаленого електронного підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з договором. Також визнав, що удосконалений електронний підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях. Підтвердив, що всі наступні правочини (у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися ним та/або банком з використанням електронного/удосконаленого електронного підпису. На підставі вказаної Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг від 27 квітня 2019 року, ОСОБА_1 надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 , у розмірі 50000 гривень, із пільговим періодом за карткою до 62 днів, зі сплатою пільгової відсоткової ставки у розмірі 0,00001 % річних, зі сплатою обов`язкового щомісячного платежу за користування кредитними коштами у розмірі 4% від заборгованості (не менше 100 гривень, але не більше залишку заборгованості), зі сплатою базової відсоткової ставки у розмірі 3,1 % на місяць (нараховується на максимальну заборгованість на день, за умови непогашення заборгованості в повному обсязі в пільговий період, за кожен день з моменту виникнення заборгованості) та зі сплатою збільшеної відсоткової ставки на місяць за карткою на суму загальної заборгованості у розмірі 6,2 % на місяць (нараховується у випадку наявності простроченої заборгованості). Позивач надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідно до наданого суду розрахунку заборгованості, станом на 26 травня 2024 року, за відповідачем утворилася заборгованість у сумі 104288 гривень 09 копійок, яка складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 104288 гривень 09 копійок, заборгованості за пенею 0 гривень та заборгованості за порушення грошового зобов`язання 0 гривень (а. с. 6-15 та на звороті).
На підтвердження того, що між банком і відповідачем було укладено договір про надання кредиту, позивачем надано в якості письмового доказу анкету-заяву до договору про надання банківських послуг про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, Тарифів, Таблиці обчислення вартості кредиту та Паспорту споживчого кредиту, які складають договір про надання банківських послуг від 27 квітня 2019 року. Вказана Анкета-заява підписана 27 квітня 2019 року від імені ОСОБА_1 (а. с. 16).
Як вбачається із Анкети-заяви (а. с. 16), у ній зазначені персональні дані відповідача щодо дати народження, місця проживання, реквізитів паспорту громадянина України, РНОКПП, а також міститься інформація про те, що позичальник ознайомився з договором про надання банківських послуг та погодився з ними, а також з тим, що він отримав їх примірник у мобільному додатку. Також позичальник висловив свою згоду, що дана заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту становлять договір про надання банківських послуг. Вказана Анкета-заява підписана 27 квітня 2019 року позичальником та представником банку (а. с. 16).
Натомість, Анкета-заява не містить жодних даних про те, яку саме картку отримав відповідач, строк її дії, та розмір наданого кредиту. Також не вказано будь-яких відомостей про дату вручення картки відповідачу, повідомлення йому пін-коду, строку дії картки саме за цим позовом та наданим розрахунком заборгованості. Крім того, із даної анкети-заяви вбачається, що договір про надання банківських послуг відповідач не видавався.
Також позивачем до позову додано Витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи та Умов і правил обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів, розміщеного на сайті https://www.monobank.ua/terms (а. с. 13-25), які не містять відомостей щодо того, яку саме картку видано відповідачу, а також підпису останнього. Інших, доказів позивачем на підтвердження того, що відповідач отримав кредитну картку, суду не надано.
З тих підстав, що надані Умови і правила надання банківських послуг не містять підпису позичальника, їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи та Витяг з Тарифів банку, що розміщений на сайті https://www.monobank.ua/terms, як невід`ємні частини спірного договору.
В даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (https://www.monobank.ua/terms), неодноразово змінювалися самим АТ «Універсал Банк» в період із часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин та не містять підпису позичальника про ознайомлення з ними під час укладення кредитного договору.
Надані позивачем Правила надання банківських послуг АТ «Універсал Банк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Щодо доводів банку про ознайомлення відповідача із Умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту в мобільному додатку, які останній погодив шляхом їх підписання електронним цифровим підписом, суд зазначає наступне.
З матеріалів справи вбачається, що особливістю проекту monobank є здійснення банківського обслуговування дистанційно за допомогою використання клієнтами банку мобільного додатку. Видача картки здійснюється після попередньої ідентифікації клієнта спеціалістами банку, після чого активація картки та її використання здійснюється клієнтом он-лайн.
Як вбачається зі змісту анкети-заяви від 27 квітня 2019 року, усі повідомлення, угоди, листи, підписання договорів здійснюється клієнтом банку он-лайн за допомогою електронного цифрового підпису, здійсненого із генерації ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, який використовувався для накладення електронного цифрового підпису, який є аналогом електронного цифрового підпису.
Так, позивач стверджує, що відповідач, використовуючи додаток, за допомогою використання аналогу власноручного підпису погоджує всі Умови та Правила надання банком послуг, повідомляється про будь-які зміни до умов надання кредиту, тарифів банку тощо.
Таким чином, суд зауважує, що дійсно, перш ніж надавати кредитні кошти позичальнику, зважаючи на те, що проект monobank є онлайн банком, з метою дотримання вимог чинного законодавства, банком було особисто здійснено попередню ідентифікацію відповідача, отримано документи, що підтверджують його особу, та внесено їх до бази банку, після чого на основі власноручного підпису позичальника було згенеровано особистий ключ, який використовуватиметься для накладення електронного цифрового підпису, який відповідає власноручному підпису клієнта банку, при цьому в анкеті-заяві банку зазначається, що в подальшому вказаний підпис буде використовуватися позичальником з метою засвідчення будь-яких дій згідно з договором в мобільному додатку.
Тобто, позивач наполягає на тому, що після направлення примірників Умов і правил надання банківських послуг, Тарифів, Таблицю обчислення вартості кредиту та Паспорту споживчого кредиту до мобільного додатку відповідача, останній ознайомився з ними та погодився з їх умовами, використовуючи електронний цифровий підпис, що свідчить про погодження із позичальником усіх необхідних умов кредитного договору, зокрема і щодо нарахування відсотків за користування кредитом та неустойки за прострочення виконання зобов`язання.
Разом з цим, суд звертає увагу на те, що саме по собі посилання позивача на ознайомлення відповідача із вказаними банківськими документами та погодження із ним шляхом їх підписання цифровим підписом у мобільному додатку, без надання відповідних доказів, не може бути прийнято до уваги судом, оскільки будь-яка дія користувача додатком фіксується у відповідній програмі та в подальшому оброблюється спеціалістами банку, що і здійснюють реагування на відповідні дії з боку клієнта, тим більше, що Анкета-заява відповідача від 27 квітня 2019 року підписана ним від руки, а не цифровим підписом.
При цьому, відсутність вказаних доказів, позбавляє можливості суд встановити факт ознайомлення із вказаними умовами надання кредитних послуг та їх підписання, що є обов`язковим у разі пред`явлення позивачем вимог щодо стягнення заборгованості за процентами, неустойкою, комісією, а відтак відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ «Універсал Банк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживачки про умови кредитування та узгодження зі споживачкою саме тих умов, які вважав узгодженими банк.
З огляду на викладене, суд доходить висновку, що Витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи та Умов і правил обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів, розміщені на сайті https://www.monobank.ua/terms, щодо Тарифів користування кредитною карткою, які містяться в матеріалах даної справи, без підпису відповідача, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 27 квітня 2019 року шляхом підписання заяви-анкети.
Так, позивачем на підтвердження своїх позовних вимог надано розрахунок заборгованості за договором № б/н від 27 квітня 2019 року, укладеного між позивачем та відповідачем (а. с. 6-15), з якого не вбачається, яким чином відкритий банком поточний рахунок за анкетою-заявою відповідача стосується платіжної картки НОМЕР_1 , яка є спеціальним платіжним засобом, на яку відповідачу встановлено кредитний ліміт. Також, з наданого розрахунку заборгованості не вбачається, яким чином він стосується саме цієї платіжної картки НОМЕР_1 , на яку позивачем встановлено кредитний ліміт. Крім того, з даного розрахунку не вбачається, яка сума кредитного ліміту була встановлена на кредитну картку відповідача.
Разом з цим, суд зазначає, що вказаний розрахунок заборгованості не охоплює весь період кредитних відносин сторін, оскільки він наданий за період часу з 05 травня 2019 року по 26 травня 2024 року, натомість договір сторонами укладено 27 квітня 2019 року.
При цьому, як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, останнім здійснювалися нарахування відповідачу відсотків на залишок поточної заборгованості за кредитом у період часу з 05 травня 2019 року по 26 травня 2024 року в загальному розмірі 60690 гривень 08 копійок, які, відповідно до наданих суду документів, не погоджені з відповідачем, оскільки у анкеті-заяві позичальника від 27 квітня 2019 року відсутні умови про встановлення розміру відсотків за користування кредитом.
Крім того, з вказаного розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем у період часу з 05 травня 2019 року по 26 травня 2024 року внесено в рахунок погашення за наданим кредитом грошові кошти у сумі 216600 гривень 70 копійок та сплачено відсотків у сумі 60690 гривень 08 копійок, що загалом більше заявленої позивачем суми заборгованості та більше суми наданого кредиту.
Разом з цим, суд зазначає, про те, що зазначені у розрахунку заборгованості відомості про нараховані та сплачені суми відповідачем в рахунок відсотків за користування кредитом (60690 гривень 08 копійок) та, в рахунок погашення кредиту (216600 гривень 70 копійок), не відповідають фактичним даним виписці по його картці.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що розрахунок заборгованості, що наданий позивачем на обґрунтування позовних вимог, є неналежним доказом для підтвердження позовних вимог, а тому суд не приймає його до уваги.
Так, позивачем на підтвердження своїх вимог, щодо користування відповідачем кредитними коштами позивача за договором від 27 квітня 2019 року та наявності у останнього заборгованості за ним, надано суду виписку по карткових рахунках відповідача (а. с. 82-105 та на звороті). Вказана виписка є первинним банківським документом, а тому може бути належним доказом у справі.
Однак надана позивачем виписка по карткових рахунках відповідача, не береться судом до уваги, оскільки надана вона фактично за період часу з 27 квітня 2019 року по 12 січня 2023 року, тоді як заборгованість позивач прохає суд стягнути станом на 26 травня 2024 року та за договором від 27 квітня 2019 року. Тобто вказана виписка не охоплює оскаржений період заборгованості, а відтак у суду відсутня можливість перевірити рух коштів по вказаним у ній рахункам, а також перевірити суми використаних кредитних коштів відповідачем за казаним кредитним договором та суми внесених ним коштів в рахунок погашення заборгованості.
Більш того, з вищевказаної виписки по рахунку відповідача вбачається, що баланс по картці на початок періоду становив 5000 гривень.
Разом з цим, з вказаної виписки вбачається, що позивачем з відповідачки списувалися відсотки за користування кредитом у загальному розмірі 61725 гривень 12 копійок та 3982 гривні 98 копійок комісії, які не погоджені з відповідачкою, оскільки жодного належного, достатнього та допустимого доказу на підтвердження вказаного, позивачем суду не надано.
Крім того, з вказаної виписки вбачається, що позивачем з відповідачки списувалися щомісячні платежів в рахунок оплати витрат у розстрочку на загальну суму 65040 гривень 12 копійок, з яких позивачем підтверджено відповідними договорами на загальну суму 23361 гривня 95 копійок (заява № 20.30.0001446042 від 18 липня 2020 року «Транзакція в розстрочку» на суму 4600 гривень; заява № 20.30.0002394466 від 08 січня 2021 року «Транзакція в розстрочку» на суму 7316 гривень 59 копійок; заява № 20.30.0002394467 від 08 січня 2021 року «Транзакція в розстрочку» на суму 5688 гривень; заява № 20.30.0002515747 від 30 січня 2021 року «Транзакція в розстрочку» на суму 5677 гривень 36 копійок.
Натомість, решта списань у вигляді «щомісячних платежів витрат у розстрочку» на суму 41678 гривень 17 копійок, матеріалами справи не підтверджена, оскільки позивачем не надано суду жодних належних, достатніх та допустимих доказів (договорі) щодо законності їх списань.
Таким чином, оскільки відповідач не погоджував сплату відсотків за користування кредитними коштами за договором від 27 квітня 2019 року, суд вважає неправомірним та безпідставним списання позивачем внесених на погашення боржником коштів в рахунок погашення відсотків за користування даним кредитом. Натомість дана сума коштів підлягає зарахуванню на погашення саме тіла кредиту. Тобто списання Банком внесених боржником коштів в рахунок погашення тіла кредиту та зарахування цих коштів на погашення відсотків за користування кредитом є неправомірним та безпідставним.
Отже, позивачем не надано суду у якості доказу належним чином оформлений розрахунковий документ, який підтверджує факт видачі/перерахування кредитних коштів на підставі вказаної заяви від 27 квітня 2019 року, кредитного договору від 27 квітня 2019 року, договорів «Транзакція в розстрочку» на відповідний рахунок відповідача, та згідно з яким можна було б встановити суму, яку позивач надав/перерахував відповідачу саме як кредитні кошти.
Разом з цим, з виписки по картковим рахункам відповідача вбачається, що останній здійснював користування кредитними коштами та загалом ним фактично використано грошових коштів загалом на суму 226063 гривні 18 копійок (з урахуванням підтверджених витрат «Транзакція в розстрочку» на загальну суму 23361 гривня 95 копійок), з останньою транзакцією по витратам 28 серпня 2021 року, після чого фактичне користування кредитними коштами банку відповідачем не здійснювалося, а тіло кредиту збільшувалося за рахунок стягнення відсотків за користування кредитом та списання щомісячних платежів витрат у розстрочку. При цьому, розмір кредитного ліміту розширявся за рахунок списання відсотків, нарахування яких здійснювалося на суму фактично наданої відповідачу позики та розміру відсотків за попередній місяць, а також суми щомісячних платежів витрат у розстрочку, пені та комісії, тобто сума відсотків нараховувалася на суму позики + розмір відсотків за попередні місяці + розмір суми щомісячних платежів витрат у розстрочку + пені та комісії.
Таким чином, сума витрат, що відображена у виписці по картці відповідача – 330131 гривня 38 копійок включає в себе: фактичні витрати відповідача у сумі 202701 гривня 23 копійки; 65040 гривень 12 копійок списання щомісячних платежів «Витрат в розстрочку» (з яких документально позивачем підтверджено договорами лише 23361 гривня 95 копійок); 61725 гривень 12 копійок непогоджених з відповідачем відсотків та комісії у сумі 3982 гривні 98 копійок.
При цьому, суд зазначає про те, що позивачем не надано суду жодних належних, достатніх та допустимих доказів (договорів) на підтвердження законності списання ним щомісячних платежів з відповідача в рахунок «Витрат в розстрочку» на суму 41678 гривень 17 копійок. Тобто, позивачем не надано суду жодного належного, достатнього та допустимого доказу, як на підтвердження того, що ним було надано вказані кредитні кошти відповідачу, так і того, що останній ними користувався та має заборгованість за ними перед позивачем.
Також, з наданої позивачем виписки по картковому рахунку відповідача вбачається, що останнім у зазначений період часу з 27 квітня 2019 року по 01 січня 2023 року внесено грошові кошти на загальну суму 225843 гривні 29 копійок.
Отже, оскільки фактично відповідач використав кредитних коштів на суму 226063 гривні 18 копійок (фактичні витрати відповідача у сумі 202701 гривня 23 копійки + документально підтверджені договорами «Витрати в розстрочку» на суму 23361 гривня 95 копійок), а повернув банку кошти в розмірі 225843 гривні 29 копійок, суд першої інстанції дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця вказаних сум у розмірі 219 гривень 89 копійок.

З такими висновками погоджується й колегія суддів апеляційного суду, оскільки ці висновки ґрунтуються на ретельному аналізу доказів, що є у матеріалах цивільної справи.

Доводи апеляційної скарги не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано суду жодного належного, достатнього та допустимого доказу, як на підтвердження того, що ним було надано вказані кредитні кошти відповідачу, так і того, що останній ними користувався та має заборгованість за ними перед позивачем.
Окрім цього, оскільки фактично відповідач використав кредитних коштів на суму 226063 гривні 18 копійок (фактичні витрати відповідача у сумі 202701 гривня 23 копійки + документально підтверджені договорами «Витрати в розстрочку» на суму 23361 гривня 95 копійок), а повернув банку кошти в розмірі 225843 гривні 29 копійок, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця вказаних сум у розмірі 219 гривень 89 копійок.
При таких обставинах висновки суду першої інстанції про відсутність доказів для задоволення позовних вимог в повному обсязі логічні та підтверджені матеріалами справи. 

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.
Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» залишити без задоволення.
Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2024 рокузалишити без змін.        
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: