ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/2085/24  Номер провадження 22-ц/814/974/25	Головуючий у 1-й інстанції Сініцин Е.М.  Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді: Одринської Т.В., 
суддів: Панченка О.О., Пікуля В.П.,
за участю секретаря: Сальної Н.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Пушкарьова Олексія Олексійовича на заочне рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 30 липня 2024 року,
В С Т А Н О В И В :
У лютому 2024 року ТОВ «Бізнес позика» звернулось до суду із вказаним позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» заборгованість за Кредитним договором №462330-КС-002 від 07.06.2023 року у розмірі 151 999,94 грн., з яких 35 000,00 грн. - тіло кредиту, 111 749,94 грн. - проценти за користування кредитом, 5 250,00 грн. – сума комісії, а також судові витрати, пов`язані з розглядом справи у розмірі сплати судового збору 2 422,40 грн.
Позов обгрунтовано тим, що 07.06.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 укладено Договір № 462330-КС-002 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з умовами Договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування Кредитом є фіксованою та становить 1.14933273 процентів за кожен день користування Кредитом.
ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало Позичальнику грошові кошти в розмірі 35 000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № НОМЕР_1 (який Позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті), що підтверджується довідкою про видачу коштів (або платіжним дорученням).
Заочним рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 30 липня 2024 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА», заборгованість у загальному розмірі – 151 999,94 грн., яка складається із заборгованості за кредитним договором № 462330-КС-002 від 06.07.2023 року, з яких: 35 000,00 грн. – сума заборгованості за тілом кредиту; 111 749,94 грн. – сума заборгованості за відсотками, 5 250,00 грн. – сума заборгованості за комісією.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» суму коштів витрачених на оплату судового збору у розмірі 2 422,40 грн.
Рішення суду мотивовано тим, що відповідач отримав кредитні кошти і взяв на себе зобов`язання повернути їх, але свої зобов`язання не виконав та допустив заборгованість за кредитним договором.
Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив представник ОСОБА_1 – адвокат Пушкарьов О.О., посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення а ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.
Апеляційну скаргу обгрунтовував тим, що встановлення розміру процентів на надмірних розмірах без обґрунтованого розрахунку їх розміру є несправедливою умовою договору, оскільки одночасно порушується принцип добросовісності, а умова договору про встановлення процентів на надмірних розмірах призводить до істотного дисбалансу прав та обов`язків сторін та завдає фінансової шкоди споживачеві, тому необхідно визнати таку умову договору щодо встановлення розміру процентів недійсною.
Вказував, що суд дійшов невірного висновку про наявність підстав для повного задоволення позову. Позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за процентами у сумі 111 749,94 гривень задоволенню не підлягають в повному обсязі у зв`язку з недоведеністю розміру позивачем.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлені строки не надходив. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, що між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та  ОСОБА_1 укладено кредитний договір від 07.06.2023 року № 462330-КС-002, за умовами якого останньому видано кредит у сумі 35 000,00 грн., що підтверджується довідками ТОВ «ФК «Елаєнс» від 23.02.2024 року на суму 25 000,00 грн. та 10 000,00 грн.. Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 22.11.2023 року.
Згідно п. 2.1. вказаного договору, Кредитодавець надав Позичальнику грошові кошти в розмірі 35 000,00 грн. (тридцять п`ять тисяч грн.) на засадах строковості, поворотності, платності, а Позичальник зобов`язався повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором про надання кредиту та Правилами надання споживчих кредитів.
За умовами Кредитного договору встановлений розмір зниженої та фіксованої процентних ставок, а також комісія у розмірі 5 250,00 грн.
Підписанням вказаного Договору Позичальник підтвердив, що до укладання Договору отримав від Кредитодавця інформацію, надання якої передбачені законодавством України, зокрема передбачену ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», Паспорт споживчого кредиту, частиною другою ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».
Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач підписав кредитний договір своїм електронним цифровим підписом, отримав кредитні кошти і взяв на себе зобов`язання повернути їх, але свої зобов`язання не виконав та допустив заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 151 999,94 грн.
Колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно якої договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Згідно ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
В силу ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.
За приписами ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
За нормами ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Ураховуючи вищенаведені норми, місцевий суд прийшов до обгрунтованого висновку, що між позивачем та відповідачем укладено договір у формі електронного документу з електронними підписами сторін, із запропонованими умовами договору відповідач ознайомився та погодився з ними. При цьому, обов`язку щодо повернення кредитних коштів Є.В. не виконав.
Щодо стягнення заборгованості у заявленому позивачем розмірі, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до положень п.2.3. кредитного договору сторони погодили, що строк кредитування складає 24 тижні.
Термін дії Договору: до 22.11.2023 року (п.2.7.).
Таким чином 22.11.2023 року строк дії договору закінчився і нарахування процентів товариством після спливу строку дії договору є необґрунтованим.
Разом з тим, слід зазначити, що відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.
Відповідно до 2.8. кредитного договору орієнтовна загальна вартість наданого кредиту становить 90 960,00 грн.
Належних доказів щодо існування заборгованості в сумі вказаній в позовній заяві у розмірі 151 999,94 грн, товариством не надано, та зазначена сума боргу виходить за межі загальної вартості кредиту встановленої сторонами в кредитному договорі.
Колегія суддів вважає необгрунтованим посилання суду першої інстанції на п.6.3 кредитного договору, яким передбачено, що у разі прострочення позичальником дати сплати чергового платежу, визначеного графіком платежів, кредитодавець має право нараховувати штраф за кожний випадок такого порушення.
Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-IX) доповнено, серед іншого, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України пунктом 18.
Зокрема, наразі вказаним пунктом визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також, вказаним пунктом установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)
З матеріалів справі вбачається, що кредитний договір №462330-КС-002 укладено 07.06.2023, тобто у період дії воєнного стану.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що у кредитодавця були відсутні законні підстави для нарахування штрафу.
За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, а саме - про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» заборгованості за кредитним договором №462330-КС-002 від 07.06.2023 року у розмірі 90 960,00 грн, з яких 35 000,00 грн - тіло кредиту, 50 710,00 грн - проценти за користування кредитом, 5 250,00 грн – сума комісії.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що апеляційний суд задовольнив позовні вимоги ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» на 59,84%, сума відшкодування відповідачем позивачу судового збору за подання позовної заяви становить 1449,32 грн.
Позивач, у свою чергу, повинен відшкодувати відповідачу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції 40,16% судового збору за подання апеляційної скарги, а саме 1459,01 грн.
Відповідно до ч.10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Оскільки з ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1459,01 грн, а з ОСОБА_1 на користь ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1449,32 грн, то, враховуючи ч.10 ст. 141 ЦПК України, з ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути різницю судових витрат, покладених на обидві сторони у розмірі 09,69 грн.
Керуючись ст.ст. 367,374,376, 383 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Пушкарьова Олексія Олексійовича - задовольнити частково.
Заочне рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 30 липня 2024 року скасувати, ухвалити нове рішення.
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» заборгованість за кредитним договором №462330-КС-002 від 07.06.2023 у розмірі 90 960,00 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 9,69 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови буде складено протягом 5 днів.

Головуючий                                                                 Т.В. Одринська

Судді:                                                                         О.О. Панченко

                                                                               В.П. Пікуль