ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

03 квітня 2025 року                                                                                
м. Чернівці
справа № 720/1250/24
провадження № 22-ц/822/248/25
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Одинака О. О. 
суддів: Кулянди М. І., Половінкіної Н. Ю.
секретар Паучек І. І.
позивач Акціонерне товариство «АКЦЕНТ-БАНК»
відповідач ОСОБА_1 
апеляційна скарга Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК», в інтересах якого діє Омельченко Євген Володимирович, на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 31 грудня 2024 року
головуюча в суді першої інстанції суддя Павлінчук С. С.
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2024 року Акціонерне товариство «АКЦЕНТ-БАНК» (далі – 
АТ «А-БАНК») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 .
Просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором у сумі 48 360 гривень 56 копійок, з яких: 29 454 гривні 54 копійки – тіло кредитку; 18 906 гривень 02 копійки – проценти за користування кредитом.
Позов обґрунтований тим, що 23 червня 2016 року між АТ «А-БАНК» та ОСОБА_1 , укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачкою заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг.
Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява про приєднання до банківських послуг АТ «А-БАНК» разом з умовами та правилами і тарифами, які розміщені на сайті банку за посиланням: https://a-bank.com.ua/terms, складає між нею та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.
Відповідно до пунктів 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 умов та правил, клієнт надає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком.
На підставі вищевказаної анкети-заяви відповідачці відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому неодноразово змінювався та станом на 12 серпня 2021 року складав 30 000 гривень, що підтверджується випискою по рахунку НОМЕР_1 та довідкою про встановлені ліміти. Для отримання доступу до рахунку та використання кредитного ліміту відповідачка отримала платіжні картки №  НОМЕР_2 , строком дії до січня 2020 року, та №  НОМЕР_3 , строком дії до липня 2027 року.
З виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 вбачається, що відповідачці було встановлено кредитний ліміт, а також факт використання відповідачкою грошових коштів, а отже й отримання кредитної картки, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Із виписки також вбачається, що відповідачка користувалася кредитними коштами, а також частково сплачувала заборгованість за договором.
Зазначає, що банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідачка отримуючи кредитні картки фактично отримала електронний платіжний інструмент, який дає можливість використовувати власні гроші або кредитний ліміт на банківському рахунку для здійснення безготівкових операцій, тим самим відповідачка мала безперервний доступ до самого рахунку. 
У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань за вищевказаним договором у останньої станом на 20 квітня 2024 року утворилась заборгованість у сумі 48 360 гривень 56 копійок, з яких: 29 454 гривні 54 копійки – тіло кредитку; 18 906 гривень 02 копійки – проценти за користування кредитом.
Короткий зміст рішення суду інстанції
Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 31 грудня 2024 року позов АТ «А-БАНК» задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь АТ «А-БАНК» заборгованість за кредитним договором від 23 червня 2016 року у розмірі в розмірі 22 900 гривень 58 копійок.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «А-БАНК» судові витрати, понесені на сплату судового збору, у сумі 1 433 гривні 87 копійок.
Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині мотивоване тим, що матеріали справи не містять письмових підтверджень того, що саме вищевказані спрямовані до суду позивачем умови та правила надання банківських послуг розуміла відповідачка, підписуючи заяву від 23 червня 2016 року.
При цьому, надані позивачем умови та правила надання банківських послуг в АТ «А-БАНК», на переконання суду, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою вищевказаного кредитного договору, враховуючи й те, що вони не підписані відповідачкою.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року.
При цьому, позивачем не було надано суду умов та правил надання банківських послуг, які б містили відомості про процентну ставку по кредиту, та які б були підписані відповідачкою, що б свідчило про те, що вона ознайомилася і погодилася з ними.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві умови та правила надання банківських послуг в АТ «А-БАНК», відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-БАНК» та тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не вбачається з матеріалів справи.
Отже, виходячи із викладеного вище, суд першої інстанції прийшов до висновку, що між сторонами у справі не було досягнуто домовленості про розмір відсоткової ставки, а тому в частині стягнення 18 906 гривень 02 копійки заборгованості по відсотках слід відмовити.
Судом також встановлено, що за період з 23 червня 2016 року по 30 серпня 2021 року відповідачці нараховано та останньою сплачено відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 5079,24 грн (16.57 + 3.96 + 209.17 + 159.23 + 200.56 + 156.13 + 155.58 + 142.61 + 334.73 + 168 + 164.91 + 160.13 + 166.75 + 208.24 + 151.31 + 157.94 + 322.86 + 275.48 + 165.62 + 158.2 + 356.12 + 382.45 + 436.2 + 388.59 + 2.24 + 3.8 + 4.34 + 2.9 + 1.4 + 1.55 + 1.5 + 1.55 + 1.47 + 1.52 + 1.51 + 1.47 + 1.52 + 1.46 + 1.51 + 1.41 + 0.76 + 0.73 + 1.5 + 0.74 + 0.76 + 0.62 + 0.76 + 0.73 + 0.15).
Разом з цим, з виписки по картковим рахункам вбачається, що банк безпідставно враховував в суму заборгованості (29 454 гривні 54 копійки) непогоджені відповідачкою відсотки у розмірі 5 079 гривень 24 копійки та безпідставно списав 1 474 гривні 72 копійки в рахунок не передбаченої умовами анкети-заяви від 23 червня 2016 року комісії.
Отже, оскільки ОСОБА_1 не погоджувала сплату відсотків за користування кредитними коштами та сплату комісії за договором від 23 червня 2023 року, суд вважає неправомірним та безпідставним списання позивачем внесених на погашення боржником коштів в рахунок погашення вказаних платежів за даним кредитом. Натомість дана сума коштів підлягає зарахуванню на погашення саме тіла кредиту.
Короткий зміст вимог апеляційних скарг
В апеляційній скарзі АТ «А-БАНК» просить рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 31 грудня 2024 року скасувати в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги
Апеляційна скарга АТ «А-БАНК» на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 31 грудня 2024 року мотивована тим, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення в оскаржуваній частині.
Вказує на те, що відповідачкою підписано анкету-заяву від 23 червня 2016 року про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, в якій остання зобов`язалась регулярно ознайомлюватися зі змінами до цих правил, викладеними на сайті банку.
Як вбачається з розрахунку заборгованості, боржник користувалася кредитом, а тому була ознайомлена з умовами та правилами надання банківських послуг і погодилася з ними, оскільки даний кредитний договір є договором оферти.
Своїм підписом позичальниця підтвердила факт виконання банком усіх переддоговірних формальностей, щодо яких існували застереження згідно з чинним на час укладення договору законодавством, і саме це є доказом обізнаності позичальника з усіма умовами кредитування на момент підписання кредитного договору.
Тому, вважає помилковим висновок суду першої інстанції в цій частині.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Інший учасник справи відзив на апеляційну скаргу не подавав.
Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
23 червня 2016 року між АТ «А-БАНК» та ОСОБА_1 , укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання ОСОБА_1 заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг (а. с. 8).
На підставі вищевказаної анкети-заяви відповідачці відкрито поточний рахунок  НОМЕР_1  у національній валюті та видано платіжні картки №  НОМЕР_2 , строком дії до січня 2020 року, та №  НОМЕР_3 , строком дії до липня 2027 року, на які було встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому неодноразово змінювався та станом на 12 серпня 2021 року складав 30 00 гривень, що підтверджується випискою по рахунку та довідкою про встановлені ліміти (а. с. 9-16).
Також з виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 вбачається, що відповідачці було надано платіжну картку з встановленим банком кредитним лімітом, а також факти використання відповідачкою кредитних коштів та часткової сплати заборгованості за договором.
На підтвердження укладення між сторонами договору, крім підписаної відповідачкою анкети-заяви, позивач також надав витяг з умов та правил надання банківських послуг у АТ «А-БАНК», тарифи користування кредитною карткою «Універсальна», «Універсальна GOLD» (а. с. 18-25).
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідачки за вказаним договором станом на 20 квітня 2024 року становить 48 360 гривень 56 копійок, з яких: 29 454 гривні 54 копійки – тіло кредитку; 18 906 гривень 02 копійки – проценти за користування кредитом (а. с. 4-7).
Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки апеляційна скарга не містить доводів та вимог стосовно законності та обґрунтованості рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «А-БАНК» заборгованості за кредитним договором у сумі 22 900 гривень 58 копійок, тобто сторони з таким рішенням суду погодилися, не оскаржували його, тому рішення у відповідній частині апеляційним судом не переглядається.
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Судове рішення в оскаржуваній частині відповідає зазначеним вище вимогам процесуального закону, з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626, 628 ЦК України).
За змістом статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У частині першій-третій статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
За змістом пунктів 1-1, 5 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування»:
– договір про споживчий кредит – вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором;
– кредитна лінія – вид кредиту, надання якого здійснюється повністю або частинами в узгоджені сторонами строки протягом строку кредитування. При цьому може бути передбачено право споживача отримати кредит у межах встановленого кредитного ліміту у разі часткового або повного погашення кредиту протягом строку кредитування, визначеного в договорі про споживчий кредит
Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Звертаючись до суду з цим позовом, АТ «А-БАНК» посилалося на те, що 23 червня 2016 року уклало з ОСОБА_1 договір, за умовами якого позичальниця отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Під час підписання заяви ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що така заява разом із умовами і правилами надання банківських послуг, які розміщено на офіційному сайті банку в мережі інтернет за посиланням: https://a-bank.com.ua, а також те, що вона зобов`язується виконувати його умови.
Судами встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до позивача з метою отримання кредиту, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву 23 червня 2016 року та останній відкрито поточний рахунок  НОМЕР_1  у національній валюті та видано платіжні картки № 4323355200543544, строком дії до січня 2020 року, та № 4323357023069590, строком дії до липня 2027 року.
Підписана заява разом з разом із умовами і правилами надання банківських послуг і тарифами складають договір про надання банківських послуг.
На підставі укладеного договору відповідачка отримала кредит, у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є вищевказана платіжна картка.
Банк має право надавати платіжні послуги відповідно до Закону України «Про платіжні послуги» з урахуванням вимог цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України, що регулюють діяльність банків.
Статтею 1 Закону України «Про платіжні послуги» визначено, що електронний платіжний засіб – платіжний інструмент, реалізований на будь-якому носії, що містить в електронній формі дані, необхідні для ініціювання платіжної операції та/або здійснення інших операцій, визначених договором з емітентом.
Відповідно до пунктів 2–5 частини двадцятої статті 38 Закону України «Про платіжні послуги» користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний: зберігати та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства та умов договору, укладеного з емітентом; не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права; не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати; негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації.
Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку 
АТ «А-БАНК»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до вимог частини першої статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За змістом частини третьої статті 207 ЦК України використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.
Примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документа та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит.
Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця.
Відповідно до частини першої, другої статті 14 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит укладається в порядку, визначеному цивільним законодавством України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Визначення кредитодавцем можливості укладення договору про споживчий кредит здійснюється на підставі відповідного запиту (заяви) споживача, у тому числі з використанням засобів дистанційного зв`язку, та оцінки кредитоспроможності споживача.
Укладений між сторонами даної справи договір має специфіку, не властиву укладенню кредитних договорів у паперовому вигляді. Банківське обслуговування клієнтів здійснюється дистанційно, а тому споживач самостійно розпоряджається наданими йому коштами. Погодження із умовами та правилами обслуговування рахунків фізичної особи шляхом проставляння підпису особою свідчить про належне укладання кредитного договору.
Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20.
Банк, обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення заборгованості, у тому числі її розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з тарифів банку та витяг з умов та правил, які розміщені на сайті (https://a-bank.com.ua/terms), як невід`ємні частини спірного договору.
Витягом з умов та правил, які розміщені на сайті: https://a-bank.com.ua/terms, що надані банком на підтвердження позовних вимог, визначено, зокрема: пільговий період користування коштами (до 55 днів), процентна ставка, пеню за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, різного виду комісії, їх розміри і порядок нарахування.
При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з умов та правил розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ним, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-БАНК».
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
У зв`язку з неодноразовою зміною умов та правил, що розміщені на офіційному сайті АТ «А-БАНК» (https://a-bank.com.ua), кредитор міг додати до позовної заяви витяг з умов та правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Колегія суддів вважає, що витяг з тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна», «Універсальна GOLD» та витяг з умов та правил, які містяться у матеріалах цієї справи, не містять підпису відповідачки, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 23 червня 2016 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами та інші платежі (комісію, пеню).
Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), у постанові Верховного Суду від 16 липня 2024 року в справі № 686/9664/21 (провадження № 61-13455ск23).
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20) вказано, що потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (https://a-bank.com.ua) неодноразово змінювалися самим 
АТ «А-БАНК» у період – з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з тарифів та витяг з умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з тарифів та витяг з умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 13 січня 2025 року у справі № 336/6542/21 (провадження № 61-1635св24) і стосуються правовідносин, які є подібними з правовідносинами у цій справі. Тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
З урахуванням викладеного колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що між сторонами у справі не було досягнуто домовленості про розмір відсоткової ставки, а тому вимоги в частині стягнення процентів за користування кредитом у сумі 18 906 гривень 02 копійки задоволенню не підлягають.
Також колегія суддів погоджується із здійсненим судом першої інстанції перерахунком заборгованості ОСОБА_1 у зв`язку з безпідставним включенням банком в суму заборгованості за кредитом (29 454 гривні 54 копійки) непогоджених відповідачкою відсотків у розмірі 5 079 гривень 24 копійки та списанням 1 474 гривень 72 копійок в рахунок не передбаченої умовами анкети-заяви від 23 червня 2016 року комісії.
Вказаний розрахунок позивачем не спростований, контррозрахунок в апеляційній скарзі не наведений.
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції ухвалив рішення від 31 грудня 2024 року в частині, яка оскаржується, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, Чернівецький апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» залишити без задоволення.
Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 31 грудня 2024 року, в частині яка оскаржується, залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 03 квітня 2025 року.

Суддя-доповідач                                        Олександр ОДИНАК

Судді        :                                                Мирослава КУЛЯНДА

Наталія ПОЛОВІНКІНА