ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року	Львів	Справа № 300/1292/25 пров. № А/857/14563/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суду складі колегії суддів: 

головуючого-судді                    Кузьмича С. М.,
суддів                                        Курильця А.Р., Мікули О.І.,
за участю секретаря                    Березюка Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року (ухвалене головуючим – суддею Чуприна О.В. у м. Івано-Франківськ) у справі № 300/1292/25 за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області до Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано - Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними дій головного державного виконавця щодо винесення постанови про накладення штрафу,

                                                          ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просив:
визнати дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Іваночко В.Ю. щодо винесення постанови від 12.02.2025 ВП №75307346 про накладення штрафу протиправними;
скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Іваночко В.Ю. від 12.02.2025 ВП №75307346 про накладення штрафу в розмірі 5100,00 гривень.
В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.01.2024 у справі №300/3594/23 ГУ ПФУ в Івано-Франківській області прийнято рішення від 05.06.2024 за №10156/03-16 про відмову у перерахунку пенсії з урахуванням стажу роботи у подвійному розмірі та призначенні грошової допомоги передбаченої пунктом 7.1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». На переконання позивача, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області добровільно вчинило весь обсяг дій і прийняло достатньо правових рішень, які забезпечили виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.01.2024 у справі №300/3594/23. 
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31.03.2025 в задоволенні адміністративного позову відмовлено. 
Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець на час винесення постанови про накладення штрафу діяв з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження» та у межах наданих йому повноважень, а тому оскаржувана постанова від 12.02.2025 ВП №75307346 про накладення штрафу в розмірі 10 200,00 гривень є правомірною та скасуванню не підлягає.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не вжив усіх передбачених чинним законодавством можливих дій для забезпечення виконання судового рішення, в тому числі, шляхом розгляду по суті заяви ОСОБА_1 від 05.05.2023 із врахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні в цій справі, а саме з наданням оцінки зазначеним в заяві обставинам та прийняти рішення про зарахування чи відмову в зарахуванні у подвійному розмірі стажу роботу на посаді лікаря-інфекціоніста з 11.05.1990 по 07.03.2023, про перерахунок або відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 .
Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позов.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч. 4ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції — без змін, з наступних підстав.
З матеріалів справи слідує, що рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.01.2024 у справі №300/3594/23 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій задоволено частково:
визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо не розгляду по суті відповідно до частини п`ятої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 за № 22-1, заяви ОСОБА_1 від 05.05.2023 про перерахунок пенсії та виплату грошової допомоги;
зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.05.2023 про перерахунок пенсії та виплату грошової допомоги, із врахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні в цій справі.
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.05.2024 у справі №300/3594/23 (апеляційне провадження №А/857/4826/24) апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишено без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.01.2024 у справі №300/3594/23 - без змін (https://reyestr.court.gov.ua/Review/118875106).
За наслідками апеляційного перегляду, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.01.2024 у справі №300/3594/23 набрало 07.05.2024 законної сили (https://reyestr.court.gov.ua/Review/116481384).
На виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.01.2024 у справі №300/3594/23 відділом перерахунків пенсій №1 Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 05.05.2023 та прийнято рішення від 05.06.2024 за №10156/03-16 (а.с.12-15).
Вказане рішення доведено до відома ОСОБА_1 листом ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 07.06.2024 за №0900-0305-8/32720 (а.с.36).
Судом, з Автоматизованої системи виконавчого провадження (https://asvpweb.minjust.gov.ua/#/search-debtors) із використанням ідентифікатора доступу до виконавчого провадження №75307346 з`ясовано, що ОСОБА_1 звернулась до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою від 11.06.2024 про відкриття виконавчого провадження.
Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Іваночком В.Ю. 18.06.2024 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №75307346 з виконання виконавчого листа №300/3594/23, виданого Івано-Франківським окружним адміністративним судом 03.06.2024 (а.с.5-6).
За змістом пункту 2 коментованої постанови, скерованої органу пенсійного забезпечення, головним державним виконавцем доведено до відома боржника про необхідність виконання рішення суду протягом 10 робочих днів (а.с.5-6).
У відповідь Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області листом за №0900-0902-5/36186 від 26.06.2024 повідомило головного державного виконавця, що після набрання законної сили рішення суду від 23.01.2024 у справі №300/3594/23 боржником в добровільному порядку, до моменту відкриття виконавчого провадження виконано рішення суду, а саме Управлінням в ході повторного розгляду заяви ОСОБА_1 від 05.05.2023 прийнято рішення від 05.06.2024 за №10156/03-16 про відмову у перерахунку пенсії з врахуванням стажу роботи у подвійному розмірі та призначенні грошової допомоги, передбаченої пунктом 7.1. Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с.9-15).
Орган пенсійного забезпечення наголосив на тому, що фактично виконавче провадження №75307346 з виконання виконавчого листа №300/3594/23, виданого судом 03.06.2024, відкрито 18.06.2024, після того як ОСОБА_1 в добровільному порядку, до відкриття виконавчого провадження (18.06.2024), здійснено розгляд заяви від 05.05.2023 із прийняттям відповідного рішення від 05.06.2024 за №10156/03-16.
У зв`язку із вказаним позивач просив на підставі частини 9 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» винести постанову про закінчення виконавчого провадження (а.с.11).
На підтвердження власних доводів боржник подав, зокрема, рішення про відмову у перерахунку пенсії з врахуванням стажу роботи у подвійному розмірі та призначенні грошової допомоги, передбаченої пунктом 7.1. Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с.12-15).
З метою неупередженого, своєчасного і в повному обсязі виконання рішення та керуючись положеннями Закону України «Про виконавче провадження» головним державним виконавцем виставлено Головному управлінню Пенсійного фонду України вимогу державного виконавця, в якій поставлено вимогу надати точну та вичерпну інформацію, на яких підставах ОСОБА_2 відмовлено у призначенні пенсії та не враховано стаж роботи на посаді лікаря-інфекціоніста, що засвідчується матеріалами виконавчого провадження №75307346 з Автоматизованої системи виконавчого провадження (https://asvpweb.minjust.gov.ua/#/search-debtors) із використанням ідентифікатора доступу.
Боржник скерував до ДВС відповідь від 10.09.2024 за №0900-0903-5/48628, у якій зазначив про добровільне виконання рішення суду від 23.01.2024 у справі №300/3594/23 та про те, що підстави відмови чітко зазначено у рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 05.06.2024 за № 10156/03-16, яке направлялось на адресу відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції разом з повідомленням про добровільне виконання.
Вказуючи на «ухилення від виконання рішення суду без належних підстав» державним виконавцем 25.10.2024 у виконавчому провадженні №75307346 винесено постанову про накладення на боржника (Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області) штраф на користь держави у розмірі 5 100,00 гривень.
В подальшому, державним виконавцем 12.02.2025 з підстав «рішення суду не виконується безпідставно. ГУ ПФ України в Івано-Франківській області відмовило ОСОБА_3 : у зарахуванні у подвійному розмірі до стажу період роботи на посаді лікаря-інфекціоніста з 11.05.1990 по 07.03.2023 без належних на те підстав» у виконавчому провадженні №75307346 винесено постанову про накладення на боржника (Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області) штраф на користь держави у розмірі 10 200,00 гривень.
Позивач, вважаючи спірну постанову про накладення штрафу протиправною, звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно приписів ст. 129-1 Конституції суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Пунктом 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Згідно з ч. 1 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з ч. 1 ст. 5 цього Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Частиною 1 ст. 18 наведеного Закону встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з п.п. 1, 16 ч. 2 ст. 18 згаданого Закону виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.
Відповідно до ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
Статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження» установлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи (ч. 4 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження»).
Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті цієї справи потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.
Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.
При цьому, визначальною умовою для накладення зазначеного штрафу є невиконання судового рішення без поважних причин.
У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.
Отже, аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України «Про виконавче провадження» Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.
Поважними, в розумінні наведених норм Закону України «Про виконавче провадження», можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.
Як встановив суд першої інстанції, що предметом виконання у виконавчому провадженні №75307346 є виконавчий лист у справі №300/3594/23, виданий судом 03.06.2024, за змістом якого: «зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.05.2023 про перерахунок пенсії та виплату грошової допомоги, із врахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні в цій справі» (а.с.5-6).
Із вказаного слідує, що відповідач при примусовому виконанні зобов`язаний перевірити дві обставини, чи мало місце після ухваленні рішення у справі (набрання ним законної сили) реальне вчинення органом пенсійного забезпечення дій/прийняття рішень в частині:
повторного розгляду заяви ОСОБА_1 від 05.05.2023 про перерахунок пенсії та виплату грошової допомоги;
проведення такого розгляду із врахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Так, на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.01.2024 у справі №300/3594/23, яке набрало законної сили 07.05.2024, Головним управлінням ПФУ в Івано-Франківській області прийнято рішення від 05.06.2024 за №10156/03-16 (за результатами повторного розгляду заяви ОСОБА_1 від 05.05.2023), яким вирішено відмовити ОСОБА_1 :
зарахувати у подвійному розмірі до стажу період роботи на посаді лікаря-інфекціоніста з 11.05.1990 по 07.03.2023 (по дату звернення з заявою про призначення пенсії за віком);
здійснити з дати призначення пенсії перерахунок та виплату пенсії із врахуванням у подвійному розмірі стажу роботи на посаді лікаря-інфекціоніста з 11.05.1990 по 07.03.2023, з урахуванням перерахованої пенсії нарахувати грошову допомогу, передбачену пунктом 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
з урахуванням перерахованої пенсії, нарахувати та виплатити грошову допомогу, передбачену пунктом 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у розмірі десяти місячних пенсій.
Разом з цим, колегія суддів поділяє твердження суду першої інстанції, що коментоване рішення прийнято всупереч вимог виконавчого листа №300/3594/23, виданого судом 03.06.2024 та рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.01.2024 у справі №300/3594/23, з огляду на таке.
Як згадувалось вище, предметом виконання у виконавчому провадженні №75307346 є виконавчий лист у справі №300/3594/23, виданий судом 03.06.2024, за змістом якого: «зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.05.2023 про перерахунок пенсії та виплату грошової допомоги, із врахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні в цій справі» (а.с.5-6).
Рішення пенсійного органу від 05.06.2024 за №10156/03-16, яке, за доводами позивача підтверджує виконання судового рішення, позбавлене надання оцінки обставин, зазначених у заяві ОСОБА_1 від 05.05.2023, відмова органу пенсійного забезпечення прийнята без належного її обґрунтування, така не містить покликань на норми права, які врегульовують спірні відносини, а зводиться лише до зазначення у такому статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1).
Ба більше, пенсійний орган фактично знехтував сутнісною складовою виконання судового рішення, оскільки не надав належної оцінки аргументам та обґрунтуванням, викладеним позивачем у заяві від 05.05.2023.
Натомість, замість повноцінного розгляду порушеного питання, було допущено формальний підхід, що унеможливило вирішення справи у її змістовному аспекті. Така поведінка свідчить про ігнорування сутності судового рішення та ухилення від реалізації його приписів у повному обсязі.
Зазначення ГУ ПФУ в Івано-Франківській області правових норм статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і Порядку № 22-1, які врегульовують лише питання розгляду звернень особи щодо призначення та перерахунку пенсії, їх порядок, не свідчить про надання належної оцінки обставинам, викладеним ОСОБА_1 у заяві від 05.05.2023
За вказаних обставин, пенсійний орган був зобов`язаний розглянути заяву позивача від 05.05.2023 по суті, із врахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні від 23.01.2024 у справі №300/3594/23.
Доказів вчинення ГУ ПФУ в Івано-Франківській області добровільного виконання рішення суду від 23.01.2024 у справі №300/3594/23, до відкриття виконавчого провадження, а також в межах виконавчого провадження №75307346 з виконання виконавчого листа №300/3594/23, виданого судом 03.06.2024, матеріали адміністративної справи №300/1292/25 не містять.
Відтак, колегія суддів поділяє висновок суду першої інстанції, що позивач не вжив усіх передбачених чинним законодавством можливих дій для забезпечення виконання судового рішення, в тому числі, шляхом розгляду по суті заяви ОСОБА_1 від 05.05.2023 із врахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні в цій справі, а саме з наданням оцінки зазначеним в заяві обставинам та прийняти рішення про зарахування чи відмову в зарахуванні у подвійному розмірі стажу роботу на посаді лікаря-інфекціоніста з 11.05.1990 по 07.03.2023, про перерахунок або відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 .
Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Згідно усталеної практики ЄСПЛ право на суд, захищене ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19.03.1997р. у справі «Горнсбі проти Греції», п.40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення у справі «Immobiliare Saffi проти Італії», заява №22774/93, п.66, ECHR 1999-V).
Так, у п .53 цього рішення ЄСПЛ зауважив, що держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному і вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України» (Sokur v. Ukraine), № 29439/02, від 26.04.2005р., і у справі «Крищук проти України» (Kryshchuk v. Ukraine), № 1811/06, від 19.02.2009р.).
Основною функцією судового рішення є відновлення порушених прав позивача (стягувача). Заради цього відновлення Держава визначає пріоритет інтересів постраждалої сторони - стягувача, порушені права якої було визнано та поновлено судом і видано відповідний виконавчий документ.
Таким чином, враховуючи процес поновлення порушених прав позивача (стягувача) шляхом видачі відповідного виконавчого документу, законодавством у сфері примусового виконання рішень встановлений найвищий пріоритет прав стягувача у виконавчому провадженні у порівнянні з колом прав боржника.
Принцип «res judicata» (принцип обов`язковості судового рішення) покладає на боржника обов`язок виконання судового рішення, яке набрало законної сили, не очікуючи відповідних дій державного виконавця.
У силу зазначеного правового принципу саме боржник повинен проявити достатню розумність і обачність для того, щоб уникнути негативних наслідків, пов`язаних із невиконанням судового рішення.
Відтак, невиконання судового рішення відбулось із залежних від позивача причин, які не можна вважати поважними у розумінні ст.ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», що не виключає можливості накладення штрафу на боржника.
Враховуючи, що позивачем не виконано рішення суду без поважних причин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що постанова про накладення штрафу за невиконання рішення суду є обґрунтованою і такою, що не підлягає скасуванню.
На переконання суду, позивач не вжив усіх передбачених чинним законодавством можливих дій для забезпечення виконання судового рішення, в тому числі, шляхом розгляду по суті заяви ОСОБА_1 від 05.05.2023 із врахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні в цій справі, а саме з наданням оцінки зазначеним в заяві обставинам та прийняти рішення про зарахування чи відмову в зарахуванні у подвійному розмірі стажу роботу на посаді лікаря-інфекціоніста з 11.05.1990 по 07.03.2023, про перерахунок або відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 .
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду — без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.
Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.
Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

                                                      ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року у справі № 300/1292/25 – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	С. М. Кузьмич 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено  06 червня 2025 року