УХВАЛА
 
16 квітня 2025 року
м. Київ
 
справа № 128/1880/23
провадження № 61-2312ск25
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Грушицького А. І., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Лідовця Руслана Анатолійовича від розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області про встановлення юридичного факту,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області про встановлення юридичного факту.
 
Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 06 червня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто на підставі частини третьої статті 185 ЦПК України.
 
Ухвалою Вінницького апеляційного суду апеляційну скаргу від 30 жовтня 2023 року ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 06 червня 2023 року повернуто на підставі пункту 1 частини п`ятої статті 357 ЦПК України.
 
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 13 листопада 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 06 червня 2023 року повернуто на підставі пункту 1 частини п`ятої статті 357 ЦПК України.
 
Ухвалою Верховного Суду від 20 листопада 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 30 жовтня 2023 року повернуто заявнику на підставі пункту 1 частини четвертої статті 393 ЦПК України та роз`яснено порядок оформлення касаційної скарги.
 
Ухвалою Верховного Суду від 18 грудня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 30 жовтня 2023 року повернуто заявнику на підставі пункту 1 частини четвертої статті 393 ЦПК України та роз`яснено порядок оформлення касаційної скарги.
 
Ухвалою Верховного Суду від 18 грудня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 13 листопада 2023 року повернуто заявнику на підставі пункту 1 частини четвертої статті 393 ЦПК України та роз`яснено порядок оформлення касаційної скарги.
 
Ухвалою Верховного Суду від 15 січня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 30 жовтня 2023 року та на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 13 листопада 2023 року повернуто заявнику на підставі пункту 1 частини четвертої статті 393 ЦПК України та роз`яснено порядок оформлення касаційної скарги.
 
Ухвалою Верховного Суду від 02 грудня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 30 жовтня 2023 року та на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 13 листопада 2023 року повернуто заявнику на підставі пункту 1 частини четвертої статті 393 ЦПК України та роз`яснено порядок оформлення касаційної скарги.
 
Ухвалою Верховного Суду від 04 лютого 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 30 жовтня 2023 року та на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 13 листопада 2023 року повернуто заявнику на підставі пункту 1 частини четвертої статті 393 ЦПК України та роз`яснено порядок оформлення касаційної скарги.
 
У лютому 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку вкотре звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 30 жовтня 2023 року та на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 13 листопада 2023 року.
 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 лютого 2025 року касаційну скаргу передано судді-доповідачу Гулейкову І. Ю. та визначено суддів, які входять до складу колегії: Лідовець Р. А., Луспеник Д. Д.
 
Ухвалою Верховного Суду від 27 лютого 2025 року касаційну скаргу залишено без руху та надано заявнику строк на усунення недоліків, зокрема сплатити судовий збір та подати клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження. 
 
У визначений строк заявник подав матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, в яких зазначає доводи щодо пропуску ним строку на касаційне оскарження, клопотання про звільнення від сплати судового збору.
 
Крім цього, ОСОБА_1 подано копію касаційної скарги, в якій, посилаючись на пункт 5 частини першої статті 36 ЦПК України, заявлено про відвід судді, зокрема ОСОБА_3 , від розгляду справи, оскільки зазначений суддя, на його думку, безпідставно повертав або залишав без руху його касаційні скарги.
 
Ухвалою Верховного Суду від 15 квітня 2025 року визнано необґрунтованим заявлений ОСОБА_1 відвід судді Верховного Суду Лідовцю Р. А. від розгляду цієї справи. Заяву передано для вирішення зазначеного питання у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України, іншому судді.
 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 квітня 2025 року вказану заяву передано для вирішення судді Верховного Суду Грушицькому А. І.
 
Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені статтею 36 ЦПК України, згідно з якою суддя підлягає відводу (самовідводу), зокрема, за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.
 
Відповідно до частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.
 
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або необ`єктивності судді.
 
Згідно із частиною третьою статті 40 ЦПК України якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.
 
Частиною восьмою статті 40 ЦПК України передбачено, що суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.
 
Відповідно до частини одинадцятої статті 40 ЦПК України за результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.
 
Згідно з частиною четвертою статті 10 ЦПК України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
 
У рішенні ЄСПЛ у справі «Білуха проти України» (№ 33949/02, § 49-52,від 09 листопада 2006 року) зазначено, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд, як такий, та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, допоки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.
 
ЦПК України не встановлює вичерпного переліку обставин, які свідчать про необ`єктивність чи упередженість судді, проте визначає, що такі обставини повинні бути обґрунтовані особою, яка ініціює питання про відвід судді.
 
Згідно з приписами частини четвертої статті 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.
 
Суддя підлягає відводу (самовідводу) якщо є обставини, які викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності суддів, зокрема суддя заінтересований у результаті розгляду справи, а також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу (частина друга статті 36 ЦПК України).
 
Аналіз заяви ОСОБА_1 про відвід судді Лідовця Р. А. свідчить, що його доводи зводяться до незгоди з процесуальними рішеннями судді Лідовця Р. А. (залишення без руху та повернення його раніше поданих касаційних скарг без конкретизації таких випадків). Однак, доводи ОСОБА_1 про незгоду з судовими рішеннями Верховного Суду в інших справах, які постановлені за участі судді Лідовця Р. А., в силу положень частини четвертої статті 36 ЦПК України, не можуть бути підставою для відводу судді.
 
Сумніви у неупередженості судді повинні ґрунтуватися на фактичних обставинах, а не на припущеннях. Презумпція особистої неупередженості судді діє допоки не з`являться докази на користь протилежного.
 
Доказів на спростування презумпції неупередженості судді Верховного Суду Лідовця Р. А. не надано.
 
Окрім цього, аргументи заяви про відвід судді не свідчать про наявність обставин, встановлених статтею 37 ЦПК України, за наявності яких суддя підлягає відводу (самовідводу).
 
Статтею 48 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» встановлено, що суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.
 
Учасники справи не можуть використовувати інститут відводу судді з метою схиляння суду до ухвалення бажаного для них процесуального рішення.
 
Вивчивши матеріали касаційного провадження, вважаю, що підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 відсутні, оскільки доводи заяви не містять посилання на обставини, які б давали підстави для висновку про необ`єктивність та упередженість суддів Верховного Суду Лідовця Р. А.
 
Разом з тим, заява ОСОБА_1 про відвід, зокрема, судді Верховного Суду Грушицького А. І. не підлягає розгляду, оскільки суддя Верховного Суду Грушицький А. І. вирішує питання відводу судді Верховного Суду Лідовця Р. А. у цій справі, а тому йому, відповідно до частини третьої статті 40 ЦПК України, не може бути заявлений відвід.
 
Враховуючи, що доводи заявника носять характер непідтверджених припущень, що не знайшли свого правового обґрунтування, керуючись статтями 36, 40 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Лідовця Руслана Анатолійовича від розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області про встановлення юридичного факту - відмовити.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя  	А. І. Грушицький