ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/14000/24                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Соломко І.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  16 травня 2025 року                                                                                            м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:                  
Судді-доповідача:                                                                                                                          Кузьмишиної О.М.,
суддів:                                                                                                                                                                    Грибан І.О., Мєзєнцева Є.І.,
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ДРУЖБА-НОВА» до Державної Служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,
В С Т А Н О В И В:
Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «ДРУЖБА-НОВА» звернулася до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної Служби України з безпеки на транспорті, у якому просить визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Чернігівській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу №075036 від 28.08.2024 в розмірі 17 000,00 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки тахограф як і індивідуальна книжка, є по суті одним і тим же засобом контролю робочого часу водія. У свою чергу, під час перевірки, водій надав пояснення, в яких зазначив, що на автомобілі КАМАЗ відсутній тахограф, є індивідуальна книжка, що, на думку позивача, виключає відповідальність за абз. 3 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Рішенням Чернігівського  окружного адміністративного суду від 26 грудня 2024 року позов задоволено повністю.
Визнано протиправною та скасовано постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Чернігівській області Державної служби України з безпеки на транспорті постанову від 28.08.2024 № 075036.
Не погодившись з вказаним рішенням, Державна служба України з безпеки на транспорті звернулася із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що згідно п. 6.1. Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 №340 з 01.06.2015, автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тон повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами. Зазначає, що виключень щодо критеріїв вказаних в п. 6.1 законодавством не передбачено, а індивідуальну контрольну книжку водія, яка передбачена п. 6.3 Положення, водій зобов`язаний вести, якщо він керує транспортними засобами, які не визначені п. 6.1 
Апелянт стверджує, що ведення індивідуально-контрольної книжки водія в даному випадку не можна брати до уваги, оскільки даний документ не є альтернативним, так як вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тон повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами з 01.06.2015.
Зазначає, що законодавцем надано перевізникам, які використовують вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тон, адаптаційний період для забезпечення обладнання транспортних засобів діючими тахографами з 07.06.2010 по 01.06.2015 року. 
В спірному випадку, позивачем до суду не надано жодних доказів того, що ним як автомобільним перевізником забезпечено належну експлуатацію тагохрафа на вантажному автомобілі та оформлено документи, передбачені Інструкцією №385, що виключало б відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.02.2025та від 04.03.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.
Від представника Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ДРУЖБА-НОВА» 07.02.2025 до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній зазначає, що трактування пунктів 6.1 та 6.3 Положення відповідачем є власними, нічим не обгрунтованими твердженнями, які, на думку позивача, спрямовані на підтвердження власних незаконних дій та прийняття незаконних рішень, якими, зокрема, є оскаржувана постанова від 28.08.2024 №075036. Застосовані відповідачем пункти Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затверджених Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 №340, не містять таких положень, на яких наполягає відповідач.  Представник стверджує, що індивідуальна контрольна книжка водія та бланки підтвердження діяльності надають таку ж інформацію щодо часу роботи та відпочинку водія як і протоколи про перевірку та адаптацію тахографів, тобто несуть те ж саме змістовне навантаження та забезпечують надання аналогічних відомостей.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як встановлено судорм першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 01.08.2024 на а/д Р-67, с.Тополя посадовими особами управління Державної служби України з безпеки на транспорті (надалі - Укртрансбезпека) в Чернігівській області здійснено перевірку автомобіля КАМАЗ/НЕФАЗ номерний знак НОМЕР_1 / НОМЕР_2 . Власником вказаного автомобіля є позивач, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 / НОМЕР_4 . Водієм транспортного засобу був ОСОБА_1 .
Згідно з відомостями ТТН № 1298 від 01.08.2024, наданої під час перевірки, автомобільним перевізником зазначено СТОВ «ДРУЖБА-НОВА» , маса вантажу 32800,00 кг.
За результатами перевірки державним інспектором складено акт №057050 від 01.08.2024, у якому посадові особи контролюючого органу дійшли висновку про порушення позивачем статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-ІІІ (далі Закон № 2344-ІІІ), які полягають у відсутності протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу. Водій із актом перевірки ознайомлений, про що свідчить його підпис та пояснення, в яких вказано, що тахограф відсутній, є індивідуальна книжка.
Позивача повідомлено про розгляд справи про порушення, яке відбудеться 28.08.2024 з 10:00 до 11:00 год, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
На підставі акту перевірки №057050 від 01.08.2024 відділом державного нагляду (контролю) у Чернігівській області винесено постанову від 28.08.2024 № 075036, якою до позивача, відповідно до абз. 3 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», застосовано адміністративно-господарський штраф у сумі 17000,00 грн.
Не погодившись із постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що згідно з п. 6.3 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 року №340, водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія. Транспортний засіб позивача, який був предметом перевірки, не був обладнаний тахографом, проте водій транспортного засобу мав при собі індивідуальну книжку водія та пред`явив її посадовим особам Укртрансбезпеки, що є допустимим та достатній доказом.
Отже, в даному випадку індивідуальна книжка водія була належним документом для обліку робочого часу та часу відпочинку водія.
З огляду на вищевикладене, відповідачем не було доведено належними доказами факту вчинення позивачем порушення за яке передбачена відповідальність абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», та відповідно не доведено правомірність накладення на позивача адміністративно-господарських штрафів.
Переглядаючи оскаржуване рішення в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Спірні правовідносини виникли у зв`язку із винесенням Укртрансбезпекою оскаржуваної постанови про накладення адміністративно-господарського штрафу за порушення   Закону №       2344-III, а саме:   відсутність на момент перевірки документів, визначених   статтею 48 Закону № 2344-III   - протокол перевірки та адаптації тахографу до транспортного засобу.
Відповідно до частини дванадцятої   статті 6 Закону № 2344-III   державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
В силу частини сьомої   статті 6 Закону № 2344-III   центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, серед інших:   державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм на автомобільному транспорті.
Приписами частини чотирнадцятої   статті 6 Закону № 2344-III   визначено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Згідно з частиною сімнадцятою   статті 6 Закону № 2344-IIІ   рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до   статті 6 Закону № 2344-III   постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №       1567   затверджено Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті (далі - Порядок № 1567).
За приписами пункту 14 Порядку № 1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.
У пункті 15 Порядку №1567 визначений виключний перелік питань, що перевіряється контролюючими особами під час здійснення рейдової перевірки, зокрема, в частині виконання вантажних перевезень перевіряється:
наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом;
додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону;
додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - Європейська угода);
додержання водієм режиму праці та відпочинку;
виконання водієм вимог Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.
Відповідно до частини першої   статті 48 Закону № 2344-III   автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Відповідно до частини другої   статті 48 Закону № 2344-III   документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Аналіз положень   статті 48 Закону № 2344-III   дає підстави для висновку, що законодавцем при визначенні документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не встановлений їх вичерпний перелік, проте зазначено про необхідність наявності інших документів, передбачених законодавством.
07 вересня 2005 року Верховна Рада України прийняла  Закон України № 2819-ІV «Про приєднання України до Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР)»  (норми якого набрали чинності з 11 жовтня 2005 року (далі - Закон № 2819-ІV)), згідно із яким Україна приєдналася до Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР), укладеної 01 липня 1970 року в м. Женева.
На виконання вимог  Закону № 2819-ІV  прийнято низку нормативно-правових актів, зокрема, 11 липня 2007 року Кабінет Міністрів України видав постанову № 914 «Про виконання Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР)», якою, зокрема, Міністерство транспорту і зв`язку України визначено органом, що забезпечує надання інформації з питань обладнання транспортних засобів, які призначаються для міжнародних автомобільних перевезень (далі - транспортні засоби), контрольними приладами (тахографами) реєстрації режимів праці та відпочинку водіїв. Також разом з іншими суб`єктами владних повноважень указане Міністерство було зобов`язане визначити вимоги, яким повинні відповідати ці прилади, а також порядок їх використання, а також розробити і подати у двомісячний строк Кабінету Міністрів України пропозиції щодо обладнання транспортних засобів такими приладами.
Надалі Міністерство транспорту та зв`язку України розробило та затвердило Інструкцію з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті від 24 червня 2010 року № 385 (далі -  Інструкція № 385) та Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів від 07 червня 2010 року № 340 (далі - Положення № 340).
Згідно з пунктом 1.1. Положення № 340, це Положення розроблено відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці № 153 від 1979 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, Регламенту (ЄС) № 561/2006 Європейського Парламенту та Ради від 15.03.2006 про гармонізацію відповідного соціального законодавства, що регулює відносини в галузі автомобільного транспорту та вносить зміни до Регламентів Ради (ЄЕС) № 3821/85 та (ЄС) № 2135/98 і скасовує Регламент Ради (ЄЕС) № 3820/85, Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР), Кодексу законів про працю України та Законів України «Про автомобільний транспорт», «Про дорожній рух». 
Відповідно до пункту 1.3. Положення № 340, вимоги цього положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами.
Пунктом 1.5 Положення № 340 визначено, що тахограф - це обладнання, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їх водіїв.
Пунктом 6.1 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв визначено, що автобуси, які використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км., вантажні автомобілі з повного масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.
Водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.
Пунктом 6.3 Положення визначено, що водій, що керує транспортним засобом, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія або повинен мати копію графіка змінності водія. 
Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24 червня 2010 року № 385, затверджено Інструкцію з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті.
Як зазначено у пункті 3.3  Інструкції № 385, водій транспортного засобу обладнаного тахографом:
забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа;
своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання;
використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом.
Має при собі:
протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР або картку водія, роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.
Згідно з пунктами 3.5, 3.6 розділу III  Інструкції № 385  перевізники:
-                      забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий).
-                    зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку - протягом одного року з дати закінчення терміну їх дії;
-                    аналізують інформацію щодо дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, отриману за допомогою тахографа, а в разі виявлення порушень вживають заходів щодо недопущення та запобігання виникненню їх в подальшому.
-                    перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно з вимогами ЄУТР здійснюють періодичні інспекції, які включають перевірку:
-                    правильності роботи тахографа та відповідності його типу згідно із законодавством (обов`язковість установлення тахографа певного типу - аналоговий або цифровий, позначка затвердження типу згідно з ЄУТР);
- наявності та цілісності таблички тахографа та його пломб, а також маркування таблички та пломб тахографа знаком ПСТ, внесеним до Переліку;
- дотримання вимог щодо періодичності проведення перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, а також перевірки тахографа:
-                    дотримання вимог щодо періодів роботи та відпочинку водіїв та їх відповідність параметрам руху, зареєстрованим тахографом;
-                    наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа;
-                    строків зберігання відповідної інформації, отриманої за допомогою тахографа, протоколів перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу та повірки тахографа.
За результатами перевірки та адаптування тахографа до транспортного засобу ПСТ оформлює у двох примірниках протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу за формою, наведеною в додатку 1.
Системний аналіз цих норм свідчить, що вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн, які використовуються суб`єктами господарювання для внутрішніх перевезень вантажів в обов`язковому порядку повинні бути обладнані діючим та повіреним тахографом. А для водія такого автомобіля, крім оформлення документів, визначених  статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», обов`язковою також є наявність протоколу про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу. 
Так, позивач зазначає, що водієм під час перевірки наголошено на тому, що оскільки автомобіль не обладнаний тахографом, він має індивідуальну контрольну книжку водія. Вказане підтверджується актом №057050 проведення перевіри додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт  під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 01.08.2024. Також копія індивідуальної контрольної книжки водія долучена позивачем до матеріалів справи
Отже, у спірній ситуації водій транспортного засобу, не обладнаного тахографом, вів та мав із собою індивідуальну контрольну книжку водія, що повністю, на його думку,  узгоджується з пунктом  6.3  Положення № 340.
Водночас колегія суддів зазначає, що згідно пункту 6.1 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв передбачено, що автобуси, які використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та  повіреними тахографами.
Отже, в пункті 6.1 Положення № 340 законодавець чітко вказує про обов`язковість встановлення тахографа на транспортних засобах, указаних в цьому пункті. 
У даних спірних правовідносинах у перевізника наявний обов`язок з обладнання транспортного засобу діючим та повіреним тахографом (оскільки згідно свідоцтва про реєстрацію повна маса транспортного засобу КАМАЗ/НЕФАЗ номерний знак НОМЕР_1 / НОМЕР_2 становить 19  650 тон, маса без навантаження 9500 тон).
Оскільки позивач як автомобільний перевізник в спірному випадку здійснював внутрішні вантажні перевезення на автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн тому на нього поширювалися наведені положення законодавства.
Обов`язок суб`єкта господарювання щодо обладнання вантажного автомобіля з повною масою понад 3,5 тонн, діючим та повіреним тахографом, що визначений Положенням № 340, кореспондується з обов`язком визначеним  Інструкцією № 385  мати відповідні документи.
Ведення водієм індивідуальної контрольної книжки не замінює обов`язок автомобільного перевізника використовувати для цього перевезення автомобіль обладнаний тахографом, а водія мати відповідні документи.
Надання позивачем індивідуальної контрольної книжки водія до позовної заяви не змінює суті зафіксованого під час перевірки порушення 01.08.2024, та жодним чином не спростовує дане порушення.
Колегія суддів здійснивши аналіх чинного законодавства дійшла висновку, що ТЗ з повною масою понад 3,5 тонн виділені в окрему категорію, і такі повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами. Альтернативи вказаним вимогам Положення №304 не передбачено.
Вимога про те, що водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія або повинен мати копію графіка змінності водіїв стосується інших ТЗ які не визначені п. 6.1 Положення № 340. За іншого тлумачення вимоги п. 6.1 Положення № 340 втрачають свій сенс. Відтак, визначальним для правильного розуміння вказаних вимог є встанволення який саме ТЗ експлуатується - ТЗ з повною масою понад 3,5 тонн чи інший.
Таким чином, твердження позивача про відсутність у нього обов`язку обладнувати вантажний автомобіль діючим та повіреним тахографом, з огляду на наявність індивідуальної контрольної книжки водія, є безпідставними.        
Також суд апеляційної інстнацїі звертає увагу на висновки, які викладені у постанові Верховного Суду від 11.02.2020 у справі № 820/4624/17, що положеннями   статті 48 Закону № 2344-III   визначено необхідність наявності як у перевізника так, і у водія інших документів, передбачених законодавством, зокрема, протоколу про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, або індивідуальної контрольної книжки водія - у разі не обладнання транспортного засобу тахографом, які передбачені   Інструкцією № 385   та Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого   наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 № 340 (далі - Положення № 340).
Судова колегія дійшла висновку, що Державна служба України з безпеки на транспорті мала достатні правові підстави для застосування до позивача приписів абзацу 3 частини першої   статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Окрім того, суд апеляційної інстанції наголошує, що в першу чергу законодавство у сфері дотримання безпечних   правил дорожнього руху, забезпечення прав водія спрямоване на дисциплінування учасників дорожнього руху та збереження їх життя та здоров`я.
Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 01 лютого 2024 року у справі № 600/3906/22-а, від 19 березня 2020 року у справі № 823/1199/17, від 19 серпня 2019 року у справі № 823/5035/15.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки допущені порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неповного з`ясування обставин справи, та передчасного висновку про необхідність скасування оспорюваної постанови Відділу державного нагляду (контролю) у Чернігівській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу №075036 від 28.08.2024 в розмірі 17 000,00 грн.
Відповідно до   статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України   рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Згідно п. 2 частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України   за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства   України   підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.
Керуючись статтями     243,     250,     308,     311,     315,     317,     321,     325,     328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий     апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті - задовольнити.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2024 року у справі №620/14000/24 скасувати, прийняти нову постанову у справі, якою у задоволенні адміністративного     позову     Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ДРУЖБА-НОВА» до Державної Служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, визначені статтями 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач                                                                                                                                 О.М.Кузьмишина

Судді                                                                                                                                            І.О.Грибан

                                                                                                      Є.І.Мєзєнцев