ПОСТАНОВА 
Іменем України

02 травня 2025 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 386/1026/24
провадження № 22-ц/4809/637/25 

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Карпенка О. Л., 
учасники справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Сучасний Факторинг», 
відповідач – ОСОБА_1 , 
розглянув в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасний факторинг» на рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 15 жовтня 2024 року у складі судді Гут Ю. О. і

В С Т А Н О В И В :
       
Короткий зміст позовної заяви

В серпні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Сучасний Факторинг» (далі – ТОВ «Сучасний Факторинг») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути на свою користь заборгованість за Кредитним договором № 20230050141 від 28 липня 2023 року в розмірі 31 740 грн, судовий збір в розмірі 2 422 грн 40 коп та витрати на професійну правничу допомогу.
Позовна заява мотивована тим, що 28 липня 2023 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Сучасний Факторинг» було укладено Кредитний договір № 20230050141 по продукту «Кредит на товар», згідно з умовами якого кредитор надає позичальнику кредит у розмірі 17 250 грн та умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним, комісії, інші супутні платежі та виконати інші обов`язки, передбачені договором.
Станом на 16 липня 2024 року заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Сучасний Факторинг» за вказаним кредитним договором становить 31 740 грн, з яких: 17 250 грн – загальна заборгованість за тілом кредиту; 14 490 грн – загальна заборгованість за сумою комісії.
Позивач намагався в досудовому порядку домовитись з відповідачем про погашення боргу, телефонував до нього за телефонами, наданими останнім особисто, та надсилав листи щодо добровільної сплати боргу, для оперативного врегулювання договірних відносин, однак, вимоги були проігноровані.
Враховуючи систематичне ухилення ОСОБА_1 від виконання договірних зобов`язань, відсутності бажання останнього добровільно виконати взяті на себе зобов`язання, ТОВ «Сучасний Факторинг» звернулось до суду з позовом за захистом порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

       Короткий зміст рішення суду першої інстанції 

Рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 15 жовтня 2024 року відмовлено повністю в задоволенні позову ТОВ «Сучасний Факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Судові витрати покладено на позивача.
Рішення суду мотивовано тим, що позивач до суду у встановлений ст. 83 ЦПК України строк виписку з рахунку вказаного в кредитному договорі відповідачем не подав, а відсутність виписки по клієнтському рахунку відповідача позбавляє суд перевірити обґрунтованість здійсненого позивачем розрахунку заборгованості.
Звертаючись до суду з позовною заявою, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що, на його думку, підтверджують вказані обставини, але разом з тим, не надав до суду докази, що кредитор виконав свої зобов`язання перед відповідачем, а саме перерахував кошти на вказаний в кредитному договорі картковий рахунок та виписку з даного карткового рахунку ОСОБА_1 .
За таких обставин, суд першої інстанції вважав, що відсутність доказів надання банком відповідачу кредиту, його розміру, можливого часткового повернення кредиту відповідачем не дає підстав робити висновок про те, що відповідач отримав кредит і порушив свої зобов`язання щодо його повернення, а також про заборгованість та її розмір.

Короткий зміст апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ТОВ «Сучасний Факторинг» просить скасувати рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 15 травня 2024 року та ухвалити нове про задоволення позову ТОВ «Сучасний Факторинг» у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково вважав, що позивач не надав до суду доказів про виконання своїх зобов`язань перед кредитором, а саме, що ОСОБА_1 на платіжну картку перераховано кредит у розмірі 15 000 грн та у розмірі 2 250 грн, адже відповідно до довідки № 2655_241101151552 вбачається, що кошти в розмірі 15 000 грн були успішно перераховані на платіжну картку клієнта.
Суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, адже відповідно до умов кредитного договору сторонами було визначено строк та плату за користування кредитом, реальну річну ставку, щомісячну комісію, розмір щомісячного платежу, плату за користування кредитом, штрафи при прострочені сплати чергового платежу та визначення сукупної вартості кредиту.
Сторонами також було погоджено графік платежів, який містить інформацію про дату платежів та проценти за користування кредитом.

Відзив на апеляційну скаргу

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Розгляд справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими цією главою.
За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Оскільки ціна позову становить 31 740 грн тобто менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму (станом на 01.01.2025 становить 90 840 грн), апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що 28.07.2023 між ТОВ «Сучасний Факторинг» та відповідачем було укладено кредитний договір № 20230050141 по продукту «Кошти в кредит» (споживче кредитування), згідно з умовами якого відповідач отримав суму кредиту 17 250 грн на строк 12 місяців , з кінцевим терміном повернення 28.07.2024. 
Надання кредиту здійснюється відповідно до його цільового призначення шляхом перерахування кредитних коштів у розмірі 15 000 грн на поточний рахунок позичальника на платіжну картку № НОМЕР_1 , у розмірі 2 250 на свою користь в оплату зобов`язань позичальника зі сплати комісії за надання кредиту. 
Договір підписаний аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора.
До кредитного договору надано додаток № 1 таблицю загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий ретин, з якої слідує, що щомісячна сума сплати позичальником кредиту становить 2 645 грн.
Також додано копію Паспорту споживчого кредиту по продукту «Кошти в кредит», в якому вказана, що мета отримання кредиту на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Позивачем додано виписку з особового рахунку за Кредитним договором № 20230050141 від 28.07.2023, з якого вбачається, що станом на 16.07.2024 заборгованість становить 31 740 грн, з них загальна заборгованість за тілом кредиту становить 17 250 грн та загальна заборгованість за сумою кредиту становить 14 490 грн.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України.)
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).
У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини 3 статті 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII.
Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76,77 ЦПК України).
Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Матеріалами справи підтверджується, що звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Сучасний Факторинг» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 20230050141 від 28.07.2023, яка станом на 16.07.2024 становила 31 740 грн 97 коп, з яких: 17 250 грн – загальна заборгованість за тілом кредиту; 14 490 грн – загальна заборгованість за сумою комісії.
На підтвердження обставин, якими обґрунтовано позовні вимоги, позивачем було надано до суду першої інстанції письмові докази, зокрема:
1)копію Кредитного договору № 20230050141 від 28.07.2023, який укладено між ТОВ «Сучасний Факторинг» та ОСОБА_1 , підписаний останнім електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а. с. 25-35);
2)копію таблиці обчислення вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (Графік платежів) (а. с. 36);
3)копію довідки про ідентифікацію (а. с. 22);
4)копію паспорта споживчого кредиту по продукту «Кошти в кредит» (а. с. 37-38);
5)копію висписки з особового рахунку за Кредитним договором № 20230050141 від 28.07.2023 ОСОБА_1 (а. с. 23-24).
Відповідно до п. 2.2. Кредитного договору № 20230050141 від 28.07.2023 (далі – Договір) кредитор надає позивальнику кредит у гривні у сумі та на умовах, передбачених Договором, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним, комісії, інші супутні платежі та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.
Пунтком 2.2. Договору визначені умови кредитування: загальна сума кредиту – 17 250 грн; строк кредиту – 12 місяців, з кінцевим терміном повернення 28.07.2024 (включно); процентна ставка – 7 % в місяць.
Кредитор надає позичальнику кредит на умовах його строковості, повернення та платності (п. 3.1. Договору).
Відповідно до п. 3.2. Договору надання кредиту здійснюється відповідно до його цільового призначення шляхом перерахування-утримання кредитних коштів у розмірі 15 000 грн на поточний рахунок позичальника, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 ; у розмірі 2 250 грн на свою користь в оплату зобов`язань позичальника зі сплати комісії за надання кредиту, передбаченої Договором. 
Разом з тим, належних та допустимих доказів того, що позивачем як кредитором були виконанні вимоги п. 3.2. Договору, а саме, переаховано ОСОБА_1 кредитні кошти у визначеному в Договорі розмірі.
Крім того, паспорт споживчого кредиту, який підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису, безспірно не свідчить про погодження всіх істотних умов договору укладеного з відповідачем, з огляду на таке.
Стаття 9 Закону України «Про споживче кредитування» визначає інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит.
До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.
Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.
Об`єднана палата Касаційного цивільного суду Верховного Суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20) дійшла висновку про те, що «під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту».
Наданий позивачем Паспорт споживчого кредиту є лише рекламою споживчого кредиту та містить узагальнену інформацію про умови кредитування, орієнтовану загальну вартість кредиту та максимальний строк, на який надається кредит.
За таких обставин, саме по собі підписання відповідачем Паспорту споживчого кредиту не може свідчити про погодження стронами умов кредитного договору.
Суд зауважує, що доказами, які можуть підтверджувати наявність кредитної заборгованості боржника перед Банком та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Згідно з вказаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами.
До такого правового висновку дійшов Верховний Суд при розгляді цивільної справи № 200/5647/18 в постанові від 16 вересня 2020 року.
Однак, наданий ТОВ «Сучасний Факторинг» разом з позовною заявою документ під назвою «Виписка з особового рахунку» не може вважатися первинним документом, а саме випискою по картковому рахунку в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки не містить інформації про проведені господарські операції по картковому рахунку ОСОБА_1 .
Суд зазначає, що надана ТОВ «Сучасний Факторинг» висписка по своїй суті є розрахунком заборгованості, який не є доказом розміру заборгованості, оскільки відповідачем не доведено факт безпосереднього надання коштів.
Сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом банку та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи видавалися відповідачу кредитні кошти, в заначеному в позові розмірі.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 13 травня 2020 року, справа № 219/1704/17 (провадження № 61-1211св19).
Таким чином, встановивши відсутність в матеріалах справи доказів надання банком відповідачу кредиту, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимог ТОВ «Сучасний Факторинг» є недоведеними та обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог.
Суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що відповідно до довідки № 2655_241101151552 вбачається, що кошти в розмірі 15 000 грн були успішно перераховані на платіжну картку клієнта.
За змістом частини першої та другої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року у справі № 346/5603/17 (провадження № 61-41031св18) вказано, що дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.
Разом з апеляційною скаргою позивачем було надано копію довідки № 2655_24110115155 від 01.11.2024, за змістом якої 28.07.2023 18:02:16 на суму 15 000 грн, маска картки НОМЕР_2 , номер транзакції в системі iPay.ua – 267239385, призначення платежу: Зачисление 15 000 грн на карту НОМЕР_2 .
Разом з тим, підтверджень, що вказана довідка надавалась позивачем до суду першої інстанції, матеріали справи не містять.
Подаючи апеляційну скаргу, позивач не ставив питання про долучення вказаної виписки до матеріалів справи та не надавав докази неможливості її подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
За таких обставин, суд не бере до уваги надану позивачем разом з апеляційною скаргою довідку.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
За змістом ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки, суд першої інстанції ухвалив в судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першоїстатті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки, апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасний Факторинг» залишити без задоволення, а рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 15 жовтня 2024 року без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя                 С. І. Мурашко 
Судді         С. М. Єгорова 
О. Л. Карпенко