РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2025 року 
м. Рівне

Справа № 572/4915/23
Провадження № 22-ц/4815/654/25

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:            
головуючого-судді – Шимківа С.С.,
суддів: – Ковальчук Н.М., Хилевича С.В., 
секретар судового засідання – Маринич В.В.,

учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Сарненська міська рада,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 01 липня 2024 року (ухвалене у складі судді Ведяніної Т.О.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Сарненської міської ради  про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

       в с т а н о в и в :

У листопаді 2023 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Сарненської міської ради  про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Позов обґрунтовував тим, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його баба – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Внаслідок смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, до складу якої входить квартира АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцеві на праві власності, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло, посвідченого 22 липня 1993 року Сарненською міською радою народних депутатів, виданого згідно з розпорядженням №301 від 22 липня 1993 року (запис у реєстровій книзі №15-106-343). Під час огляду особистих речей померлої ОСОБА_2 , серед документів, він виявив заповіт, про існування якого йому відомо не було.
Вказаним заповітом, посвідченим 18 травня 2013 року, ОСОБА_2 усе своє майно заповіла позивачеві.
Вказував, що на момент смерті баби, він із нею не проживав, заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_2 , також не подавав. Отже, ОСОБА_1 є таким, що не прийняв спадщину після смерті баби.
Враховуючи ті обставини, що ОСОБА_1 був пропущений визначений законодавством строк для подання заяви про прийняття спадщини, він не може оформити спадщину, через що звернувся із даним позовом до суду. 
Просив суд визначити йому додатковий строк для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини за заповітом, яка залишилась після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , який визначити тривалістю у три місяці з моменту набрання рішенням законної сили.
Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 01 липня 2024 року у задоволенні позову  ОСОБА_1 до Сарненської міської ради  про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовлено.
Рішення мотивовано тим, що позивач не обґрунтував та не довів наявність поважних причин, які б об`єктивно та непереборно перешкодили йому у поданні заяви про прийняття спадщини після смерті заповідачки.
Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.
У поданій апеляційній скарзі зазначає, що не є спадкоємцем першої черги після смерті баби, тому не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.
Про існування заповіту, яким спадкодавиця заповіла на його користь своє майно довідався лише через рік після її смерті, що є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.
Просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове – про задоволення позову.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у с.Пишненки Полтавського району Полтавської області, що доводиться копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 10 червня 2022 року (а.с. 5).
18 травня 2013 року ОСОБА_2 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Сарненського районного нотаріального округу Білотіл Е.Ю., та зареєстрований в реєстрі за № 786, яким все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося б заповіла онуку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 6).
Вищезазначене додатково підтверджено копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №34005035 від 18 травня 2013 року (а.с. 7).
Покликаючись на необізнаність про існування заповіту, що перешкодило йому прийняти спадщину після смерті баби – ОСОБА_2 , ОСОБА_1 звернувся до суду для визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини.
Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (статті 1216, 1217 ЦК України).
Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Згідно із частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У частині першій статті 1270 ЦК України зазначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України).
Отже, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість.
При цьому, ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. 
Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, під час вирішення питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.
Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належно вираженим, підлягає правовій охороні і після смерті заповідача.
Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання.
Тобто, складаючи заповіт, спадкодавець виражає свою волю на набуття спадкоємцем права на визначене в ньому майно. Водночас прийняття спадщини є правом, а не обов`язком спадкоємця, який, відмовляючись від прийняття спадщини, не порушує свободи заповіту, а діє у власних інтересах. Відмова від прийняття спадщини може бути виражена як у формі подання заяви про відмову від прийняття спадщини так і шляхом невчинення спадкоємцем дій, потрібних для прийняття спадщини. Натомість, за загальним правилом, прийняття спадщини потребує активних дій спадкоємця.
Враховуючи зазначене, дотриманням свободи заповіту в частині реалізації волі спадкодавця є забезпечення спадкоємцю можливості прийняти спадщину в порядку, встановленому чинним законодавством.
У статті 63 Закону України "Про нотаріат" закріплено обов`язок нотаріуса (посадової особи органу місцевого самоврядування, уповноваженої на вчинення нотаріальних дій) повідомити про відкриття спадщини тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме.
З цими нормами корелюються і наведені вище приписи Порядку вчинення нотаріальних дій, зокрема, щодо з`ясування нотаріусом наявності заповіту за даними Спадкового реєстру та роз`яснення нотаріусом спадкоємцям права подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття.
Отже, закріплений у законодавстві обов`язок повідомлення нотаріусом спадкоємців, про яких йому відомо, про відкриття спадщини, та роз`яснення права на її прийняття є одним з правових механізмів забезпечення права на спадкування, дотримання якого має перевірити суд при вирішенні питання про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом через поважність причин пропуску такого строку.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 зауважила, що наведеними вище правилами передбачено обов`язок нотаріуса після заведення спадкової справи перевіряти наявність заповіту, вчиняти дії щодо сповіщення спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому/їй є відомим, а також право зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. 
Факту повідомлення нотаріусом заявника ОСОБА_1 про наявність заповіту складеного на його ім`я судом не встановлено.
Необхідність вчинення нотаріусом дій для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, здійснення виклику спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі узгоджується із правовими висновками Верховного Суду України, викладеними в постановах від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, від 06 вересня 2017 року в справі № 6-496цс17, а також висновками Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду у постановах від 26 січня 2022 року у справі № 390/195/21, від 06 березня 2023 року у справі № 559/2112/19-ц, від 22 листопада 2023 року у справі № 333/8115/21.
Наявними у цій справі доказами не спростовано тверджень позивача про те, що він не знав про існування заповіту, складеного бабою на його ім`я до 2023 року у зв`язку із чим не міг звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом протягом встановленого законом шестимісячного строку з моменту відкриття спадщини.
Особа не може реалізувати своє право спадкоємця за заповітом, не знаючи про його наявність.
Тільки після того, як особа дізнається про те, що вона має можливість за певних умов отримати у власність певне майно, вона може прийняти рішення про те, чи хоче вона набути відповідне право власності, чи ні.
Знайшовши заповіт, складений на його ім`я, позивач дізнався про те, що він як спадкоємець за заповітом може отримати у власність спадкове майно. Дізнавшись про це, позивач прийняв рішення вчинити дії для набуття цього права власності.
Натомість, відмовивши позивачу у встановленні додаткового строку на прийняття спадщини за заповітом, суд позбавив його можливості реалізувати належне йому право. 
Ураховуючи те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано фактичні обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, постановлене ним рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову  ОСОБА_1 до Сарненської міської ради  про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
На підставі ст.ст. 1216, 1217, 1223, 1261-1265, 1268, ч. 1 ст. 1270, ч. 1, 3 ст. 1272 ЦК України, керуючись ст.ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 01 липня 2024 року скасувати.
Позов  ОСОБА_1 до Сарненської міської ради  про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задовольнити.
Визначити ОСОБА_1 додатковий строк тривалістю у три місяці для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини за заповітом, після смерті ОСОБА_2 .
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий-суддя                                         Шимків С.С.

Судді:         Ковальчук Н.М.

        Хилевич С.В.