ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2025 р. 	Справа № 480/2020/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Калиновського В.А.,
Суддів: Бегунца А.О. ,  Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Сумської митниці на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.01.2025, головуючий суддя І інстанції: В.О. Павлічек, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40602, повний текст складено 27.01.25  по справі № 480/2020/24
за позовом      Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Ельдорадо»  
до     Сумської митниці              
про визнання протиправним та скасування рішення,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД Ельдорадо», звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Сумської митниці, в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Сумської митниці у формі картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA805030/2023/000008 від 20.09.2023.
В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що між ТOB «International Baker House» (Грузія, код 406267418) та позивачем було укладено договір поставки, на виконання якого позивачем було відвантажено покупцю борошно пшеничне вищого сорту, митне оформлення було здійснено 22.06.2023, товар було розмитнено на території Грузії. 04.07.2023 року позивач отримав Дефектний Акт ТОВ «International Baker House», замовник відмовився від отримання товару про що зроблена відмітка 05.07.2023 в CMR від 21.06.2023, згідно якої було здійснено перевезення цього Товару. Між ТОВ «International Baker House» та позивачем було досягнуто домовленості, що дефектний товар буде вивезено зі складу Замовника, розташованого за адресою: Грузія Тбілісі, Долина Ліло Локіні 05/001. Повернення Товару здійснюється на умовах FCA: склад Замовника Грузія Тбілісі, Долина Ліло Локіні 05/001 (п. 2 Додатку 3-1 до Договору). По прибуттю товару в Україну, до Відділу митного оформлення №2 Митного посту «Суми» Сумської митниці було подано митну декларацію №23UA805030000923U6 від 20.09.2023 з додаванням необхідних документів для його розмитнення як реімпортованого Товару. Втім, митним органом було відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів, про що складено відповідну Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA805030/2023/000008. Як причина відмови зазначено: Порушено вимоги частини 1 статті 79 Митного кодексу України від 13.03.2012 №4495-VI (зі змінами та доповненнями). Відповідно до статті 77 Митного кодексу України в митний режим реімпорту помішуються товари, що були вивезені або оформлені для вивезення за межі митної території України. На підставі аналізу наданих відомостей встановлено, що товар є подібним але однозначно ідентифікувати його як саме той, що було вивезено, не вбачається можливим. Позивач вважає, вказане рішення протиправними і таким, що порушує його законні права та інтереси.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 27.01.2025 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Ельдорадо" до Сумської митниці про визнання протиправним та скасування рішення – задоволено.
Визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA805030/2023/000008 від 20.09.2023.
Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Ельдорадо" за рахунок бюджетних асигнувань Сумської митниці суму судового збору в розмірі 3028,00 грн. 
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.
Так, відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що товар було поміщено в митний режим експорту у зоні діяльності Хмельницької митниці 22.06.2023 року. Під час переміщення через митний кордон України (пункт - пропуску «Порубне - Сірет» Чернівецької митниці) упаковку товару було пошкоджено при огляді.
Проте, відповідно до поданих документів посадовими особами Чернівецької митниці, митний огляд товару не здійснювався, а сам транспортний засіб прибув без митного забезпечення (лист Чернівецької мийниці від 10.07.2023 № 7.2-08-1/7.2- 28.1/1/14/5167) (додаток9до Відзиву).
Державна прикордонна служба України підтвердила факт здійснення візуального огляду транспортного засобу та вантажу в пункті пропуску через державний кордон, але заперечила факт втручання в упаковку товару, а технічні засоби, які прикордонники використовували при огляді є безпечними для пакування (лист НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 26.07.2023 №23/9799-23) (додаток 5 до Відзиву).
Крім того, на фото, наданих декларантом, які здійснювались нібито при експорті вказаного товару відсутні етикетки з інформацією про товар на мішках, які було виявлено посадовою особою ВМО №2 митного поста «Суми» під час здійснення митного огляду та зафіксовано шляхом здійснення фотозйомки.
Отже, представник відповідача вважає, що з огляду на невідоме походження пошкодження упаковки товару, митницею було прийнято рішення про неможливість ідентифікувати товар «Борошно з м`якої пшениці вищого ґатунку зафасованого у поліпропіленові великі мішки (біг-бегі) по 1100 +/- 1% у кількості - 20 шт, як такий, що був оформлений для вивезення за межі митної території України, та складено Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA805030/2023/000008 від 21.09.2023 року.
На переконання представника відповідача, судом першої інстанції при наданні правової оцінки спірним правовідносинам залишено поза увагою положення частини 1 статті 79 МК України, в якій міститься чітка норма, що застосування митного режиму реімпорту можливе за умови можливості ідентифікації товарів, а не документів на такі товари. Тобто, ідентифікація полягає у можливості встановлення відповідності товарів заявлених в цей режим, як таких, що саме ці товари були раніше випущені за межі митної території України, а не лише інформації, яка міститься в супровідних документах на товар.
Скасовуючи картку відмови, суд першої інстанції не дослідив, чи є товар, який експортувався 22.06.2023 в цілісних упаковках ідентичний товару, який реімпортувався 22.09.2023 в пошкоджених упаковках з ознаками втручання з боку третіх осіб, оскільки вказана ознака змінює ідентичність характеристик товару в порівнянні з тим товаром, який експортувався.
Позивач скориставшись своїм правом надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому зазначає, що на його думку, ним надано до суду докази, які у своїй сукупності свідчить про те, що Товар, який було подано Відділу митного оформлення №2 Митного посту «Суми» Сумської митниці для розмитнення за митною декларацією №23UА805030000923иб від 20.09.2023 є реімпортованим (найменування, кількість, ціна, пакування, дата виробництва, фізико-хімічні та органолептичні показники, виробник є ідентичними). Крім того, в наданих документах прямо вказано про те, що це є повернення товару, поставленого за інвойсом № 267 від 21.06.2023.
На переконання представника позивача, оскаржуване рішення відповідає вимогам процесуального законодавства щодо повного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, відповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, правильного застосування норм матеріального та процесуального права, а тому не підлягає скасуванню. В той час як доводи апеляційної скарги ґрунтуються на домислах та не підтверджені належними і достовірними доказами, а тому не є законними та обґрунтованими.
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що на підставі додатку 3 до договору поставки від 05.10.2022, товариство з обмеженою відповідальністю «ТД Ельдорадо» (Україна) (продавець) поставило на користь TOB «International Baker House» (Грузія) 22000кг борошна пшеничного вищого сорту за ціною 0,518 доларів США за 1 кг (а.с. 14 – 20).
Відвантаження Товару за Додатком 3 до Договору було здійснено 21.06.2023, що підтверджується CMR від 21.06.2023, інвойсом № 267 від 21.06.2023, якісним посвідченням від 21.06.2023, пакувальним листом № 1 від 21.06.2023, фітосанітарним сертифікатом № 13/18-6060/ЕВ-384972 від 21.06.2023, митне оформлення було здійснено 22.06.2023 (митна декларація № 23UA400040021125U7 та сертифікат EUR.1 № А400.036306) (а.с. 21 – 28). Зазначений в Додатку 3 Товар було розмитнено на території Грузії.
04.07.2023 ТОВ «International Baker House» складено Дефектний Акт, в якому вказано, що товар прибув з дефектами і Замовник відмовляється від його приймання та просить замінити такий Товар. Відповідна відмітка 05.07.2023 була зроблена Замовником в CMR від 21.06.2023, згідно якої було здійснено перевезення цього Товару (а.с. 29 – 30).
11.08.2023 року сторони підписали Додаток 3-1 до договору поставки від 05.10.2022 у якому дійшли згоди, що відповідно до п.6.2 договору поставки від 05.10.2022, враховуючи пошкодження пакування товару під час перетину державного кордону, сторони домовилися повернути Товар, поставлений за інвойсом №267 від 21.06.2022. Повернення товару здійснюється на умовах FCA: склад Замовника (Грузія , Тбілісі, Долина Локіні 05/001) (а.с. 32).
Для повернення вказаного вище Товару TOB «International Baker House» оформлено інвойс № 1 від 30.08.2023, CMR № 0001 від 30.08.2023, фітосанітарний сертифікат на реекспорт №206977 від 31.08.2023, митна декларація С103824 від 31.08.2023 (а.с.33 – 38).
20.09.2023 ТОВ «ТД Ельдорадо» подало до Сумської митниці митну декларацію №23UA805030000923U6, в якій задекларувало в режимі реімпорту «борошно з м`якої пшениці вищого гатунку зафасовано у пропіленові великі мішки (біг – бегі) по 1100+/-1% у кількості 20 шт. Розміщені на 20 – ох маркованих дерев`яних палетах перетягнуті пластмасовою стрічкою. Біг – бегі частково пошкоджені. Відповідає ГОСТУ 46.004-99, торгівельна марка не визначена, країна виробництва UA». (а.с. 39 – 40).
В графі 40 митної декларації були зазначені реквізити митної декларації, за якою цей товар раніше переміщувався в митному режимі експорту.
Разом із МД 23UA805030000923U6 від 20.09.2022 року до Сумської митниці подано такі товаросупровідні документи: за кодом « 0003» сертифікат якості від 19.09.2023; за кодом « 0380» рахунок-фактура (інвойс) №1 від 30.08.2023; за кодом « 0730» автотранспортна накладна №0001 від 30.08.2023; за кодом « 0851» фітосанітарний сертифікат №206977 від 31.08.2023; за кодом « 0862» декларація про походження товару №1 від 30.08.2023; за кодом « 0954» сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1 А400.036306 від 22.06.2023; за кодом «m1701» акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу (у випадку митного огляду, що здійснюється при виконанні митних формальностей під час митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації) 23UA805030000839U8 від 18.09.2023; за кодом « 3004» рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №100 від 01.09.2023; за кодом « 3007» документ, що підтверджує вартість перевезення товару від 01.09.2023; за кодом « 4103» доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту), додаток 3-1 від 11.08.2023; за кодом « 4104» зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів №б/н від 05.10.2022; за кодом « 64207» договір про надання послуг митного брокера 140/2023 від 31.07.2023; за кодом « 5141» заява декларанта або уповноваженої ним особи, у вигляді внесення коду до митної декларації, про те, що товари не є генетично модифікованим організмом або продукцією, виробленою із застосуванням генетично-модифікованих організмів (сертифікат від 21.06.2023); за кодом « 5509» інформація про позитивні результати проведення заходів офіційного контролю з використанням механізму «єдиного вікна» (в якості відомостей про документ зазначається оригінальний номер електронної справи) 10445569; за кодом « 9000» інші некласифіковані документи (дефектний акт від 04.07.2023); за кодом « 9000» інші некласифіковані документи (фото від 18.09.2023); за кодом « 9201» платіжне доручення, що підтверджує сплату митних та інших платежів №6452 від 01.09.2023; за кодом « 9201» платіжне доручення, що підтверджує сплату митних та інших платежів №6455 від 01.09.2023; за кодом « 9801» паспортний документ фізичної особи, що дає право на перетин державного кордону України (РБ662363 від 24.09.2018).
21.09.2023 інспектором Сумської митниці було направлено повідомлення декларанту, відповідно до якого запропоновано надати додаткові документи, які дають можливість однозначно ідентифікувати товар, у тому числі за наявності, відомості про накладання комерційних засобів ідентифікації, копій документів, на підставі яких було здійснено випуск товарів у попередній митний режим (експорту), результатів проведень митних органів, взяття проб та зразків митними органами, результатів здійснення фотофіксації, інші подібні документи, відповідно до положень ст. 326 Митного кодексу України (а.с. 94).
21.09.2024 року митний брокер Заратуйко В.В. у відповідь на вказаний запит повідомив: «надано всі документи, котрі стосуються експорту товару - кількісні і якісні характеристики повністю співпадають із реімпортованими. Також надані документи при відправленні з Грузії з відомостями що товар реекспортується. Надана фотофіксація вантажу в 3 випадках: а) при відвантаженні на експорт, б) при отриманні в Грузії, в) при отриманні в Україні. Крім пошкодження упаковочних бегів візуально фотографії співпадають (при експорті товару в МП Порубне-Сірет митними органами України була пошкоджена цілісність бегів, що привело до акту дефектовки та відмови від імпорту. Акт огляду митними органами нам не був наданий, запити до Чернівецької митниці та відповідь додаємо. При експорту нами була накладена внутрішня пломба SEAL№633648389 зазначена в СМР від 21.06.2023 р. в транзитній декларації 23UА4080501003ЕDС9 відмічено що на вантаж накладена пломба В37160046, прибув вантаж в Україну з пломбою G6062139, що свідчить про те що вантаж постійно перебував під митним контролем як України, так і всіх транзитних країн. Прошу прийняти цю інформацію до уваги. Більше інформації стосовно підтвердження ідентифікації - не маємо.» (а.с. 90).
Проте карткою відмови № UA805030/2023/000008 Сумська митниця відмовила у митному оформленні (випуску) товарів за митною декларацією № 23UА805030000923U6 від 20.09.2023 року з таких причин: «порушено вимоги частини 1 статті 79 Митного кодексу України. Відповідно до ст.77 Митного кодексу України в митний режим реімпорту поміщуються товари, що були вивезені або оформлені для вивезення за межі митної території України. На підставі аналізу наданих відомостей встановлено, що товар є подібним, але однозначно ідентифікувати його як саме той, що було вивезено не вбачається можливим» (а.с.84 – 85).
Позивач, вважає, що відмовляючи в митному оформленні зазначеного товару Сумська митниця порушила вимоги Митного кодексу України, у зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що приписи Митного кодексу України та обставини справи, підтверджені документально, свідчать про протиправний характер оскаржуваної картки відмови № UA805030/2023/000008, що є підставою для визнання її протиправною та скасування.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовідносини, пов`язані зі справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України (далі - МК України), Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.
Положеннями статті 49 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до частини 1 та 2 статті 51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Згідно із частиною 1 статті 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
За змістом частини 2 статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Положення статті 53 МК України визначають перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.
У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (частина 1 статті 53 МК України).
Згідно з частиною 2 статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Із положень частин 1 та 2 статті 53 МК України вбачається, що Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, який подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Відповідно до частини 5 статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
За приписами частини 2 статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Згідно з частиною 3 статті 54 МК України, за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
За частиною 5 статті 54 МК України орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
Відповідно до частин 1, 2 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду (частина 2 статті 54 МК України).
Відповідно до приписів статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
За положеннями статей 57, 58 МК України митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту, за загальним правилом обчислюється за першим методом визначення митної вартості товарів, тобто за ціною договору.
Якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному з продавцем покупцю.
Водночас, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Відповідно до частини 8 статті 57 МК України у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що обов`язок доведення заявленої митної вартості товару покладається на декларанта. Разом з цим, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.
Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності визначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з цим, в розумінні вищенаведених норм сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Єдиними підставами, які надають митному органу право відійти від встановлених обмежень, які пов`язані із перевіркою основного переліку документів що підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи, є лише наявність передбачених законодавцем обставин, а саме, у випадку якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.
В той же час, саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.
Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.10.2019 по справі 809/1469/16, від 04.06.2020 у справі №1.380.2019.001823, від 01.04.2021 у справі № 260/695/19.
Відповідно до ст. 77 Митного кодексу України, реімпорт - це митний режим, відповідно до якого товари, що були вивезені або оформлені для вивезення за межі митної території України, випускаються у вільний обіг на митній території України зі звільненням від сплати митних платежів, встановлених законами України на імпорт цих товарів, та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.
Відповідно до ст. 78 Митного кодексу України, митний режим реімпорту може бути застосований до товарів, що надходять на митну територію України, та до товарів, що зберігаються під митним контролем або поміщені в інший митний режим.
У митний режим реімпорту можуть бути поміщені товари, які:
1) були вивезені за межі митної території України у митному режимі тимчасового вивезення та ввозяться на цю територію до завершення строку дії цього митного режиму у тому самому стані, в якому вони були вивезені, крім природних змін їх якісних та/або кількісних характеристик за нормальних умов транспортування та зберігання, а також змін, що допускаються у разі використання таких товарів у митному режимі тимчасового вивезення;
2) були вивезені за межі митної території України у митному режимі переробки за межами митної території та ввозяться на цю територію до завершення строку дії цього митного режиму у тому самому стані, в якому вони були вивезені, крім природних змін їх якісних та/або кількісних характеристик за нормальних умов транспортування та зберігання;
3) були поміщені у митний режим експорту (остаточного вивезення) і повертаються особі, яка їх експортувала, у зв`язку з невиконанням (неналежним виконанням) умов зовнішньоекономічного договору, згідно з яким ці товари поміщувалися у митний режим експорту, або з інших обставин, що перешкоджають виконанню цього договору, якщо ці товари:
а) повертаються на митну територію України у строк, що не перевищує шести місяців з дати вивезення їх за межі цієї території у митному режимі експорту;
б) перебувають у такому самому стані, в якому вони оформлені у митний режим експорту, крім природних змін їх якісних та/або кількісних характеристик за нормальних умов транспортування, зберігання та використання (експлуатації), внаслідок якого були виявлені недоліки, що спричинили реімпорт товарів.
Товари, зазначені в частині другій цієї статті, можуть бути також поміщені у митний режим реімпорту у разі, якщо:
1) під час перебування таких товарів за межами митної території України вони піддавалися операціям, необхідним для їх збереження, а також технічному обслуговуванню чи ремонту, необхідність у яких виникла під час перебування за межами митної території України;
2) стан таких товарів змінився внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили, за умови підтвердження факту аварії або дії обставин непереборної сили в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику;
3) у митний режим реімпорту поміщується лише частина товарів, раніше випущених для вивезення за межі митної території України.
Для поміщення товарів у митний режим реімпорту особа, на яку покладається обов`язок щодо дотримання вимог митного режиму, повинна:
1) ввезти товари на митну територію України не пізніше, ніж у встановлений законодавством строк після їх вивезення за межі митної території України;
2) подати митному органу, що здійснює випуск товарів у митному режимі реімпорту, документи на такі товари;
3) надати митному органу документи та відомості, необхідні для ідентифікації товарів, що реімпортуються.
За змістом ч. 1-8 ст. 79 Митного кодексу України, застосування митного режиму реімпорту можливе за умови можливості ідентифікації митним органом товарів, заявлених у цей митний режим, як таких, що були раніше випущені за межі митної території України.
До товарів, що вивозяться за межі митної території України з наміром подальшого реімпорту, засоби забезпечення ідентифікації можуть бути застосовані в момент їх випуску.
Для забезпечення ідентифікації товарів, що реімпортуються, можуть застосовуватися засоби, передбачені частинами другою і третьою статті 326 цього Кодексу.
Не вимагається застосування засобів забезпечення ідентифікації до тари, піддонів та інших подібних товарів, що не мають індивідуальних ідентифікаційних ознак.
Реімпорт товарів, поміщених у митний режим експорту, згідно з пунктом 3 частини другої статті 78 цього Кодексу може бути здійснений експортером цих товарів або його правонаступником.
В інших випадках дозволяється застосування митного режиму реімпорту при ввезенні на митну територію України товарів іншою особою, ніж та, що їх вивезла, якщо це виправдано обставинами.
Декларування товарів у митний режим реімпорту може здійснюватися у будь-якому митному органі.
Замість митної декларації для декларування у митний режим реімпорту упаковок, контейнерів, піддонів та транспортних засобів комерційного призначення використовуються документи, що підтверджують попереднє вивезення зазначених товарів за межі митної території України.
Колегія суддів вважає, що оскаржувана картка відмови № UA805030/2023/000008 обґрунтована тим, що митному органу не надані документи та відомості, необхідні для однозначної ідентифікації товарів, що реімпортуються.
Згідно з митною декларацією № 23UA805030000923U6 від 20.09.2023 позивач під час декларування товару в режимі реімпорту надавав митному органу товаросупровідні документи, а також документи, на підставі яких митним органом було здійснено випуск товарів у митному режимі експорту і які дають можливість ідентифікувати товар як той самий товар, що експортувався товариством за митною декларацією № 23UA400040021125U7 від 22.06.2023 року, і повертається у тій же кількості та якості, в якому він був оформлений у митний режим експорту.
До митної декларації № 23UA805030000923U6 від 20.09.2023 додавались зовнішньоекономічний контракт, додаток до нього, якій передбачає повернення нерезидентом раніше експортованого товару, дефектний акт, яким зафіксовано недоліки товару, які стали причиною його повернення; сертифікати якості, які підтверджують реімпорт того самого товару, що експортувався за митною декларацією № 23UA400040021125U7 від 22.06.2023 року, транспортні накладні, фітосанітарні сертифікати, декларація про походження товару, тощо.
Зокрема, в інвойсі № 1 від 30.08.2023 додатково до основної інформації вказано, що виробником товару є ТОВ «ТД Ельдорадо» (Україна), а також що це є поверненням Товарів, поставлених згідно інвойсу № 267 від 21.06.2023. При цьому, ціна, кількість, найменування Товару згідно інвойсу № 267 від 21.06.2023 та інвойсу № 1 від 30.08.2023 є ідентичними.
Суд першої інстанції вірно зазначив, що перелічені документи в сукупності дають можливість митному органу ідентифікувати товар як той самий, що раніше експортувався товариством за наведеною вище митною декларацією.
Отже, позивач надав Сумській митниці достатні та належні докази на підтвердження того, що товар, ввезення якого було задекларовано за митною декларацією №23UA805030000923U6 від 20.09.2023, є саме тим товаром, який раніше було експортовано згідно із митною декларацією № 23UA400040021125U7 від 22.06.2023 року.
Слід також звернути увагу, що повернення на митну територію України товару, який раніше був експортований 22.06.2023 року, відбулося у строк, що не перевищує шести місяців з дати його вивезення за межі цієї території у митному режимі експорту.
Наведені вище приписи Митного кодексу України та обставини справи, підтверджені документально, свідчать про протиправний характер оскаржуваної картки відмови № UA805030/2023/000008, що є підставою для визнання її протиправною та скасування.
Колегія суддів також звертає увагу на позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що при винесенні картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA805030/2023/000008 відповідач діяв не в порядку та не у спосіб, передбачені чинним законодавством, що є підставою для задоволення позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано задовольнив адміністративний позов.
Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Колегія суддів вважає, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.01.2025 року по справі № 480/2020/24 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.  
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Сумської митниці - залишити без задоволення.
Рішення  Сумського окружного адміністративного суду від 27.01.2025 по справі № 480/2020/24 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.А. Калиновський 	
Судді	   	А.О. Бегунц    О.А. Спаскін