ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2025 р. 	Справа № 520/5391/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Перцової Т.С. ,  Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 25.03.2025, головуючий суддя І інстанції: Сліденко А.В., м. Харків,  по справі № 520/5391/25
за позовом                ОСОБА_1  
до                ІНФОРМАЦІЯ_1   
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
У березні 2025 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до   ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – відповідач) визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, в якій просив:  
- визнати протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування та не виплати у повному розмірі ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 та за період з 01.03.2018 по 31.12.2022 включно; 
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 з урахуванням січня 2008 року як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення; 
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 перерахувати індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 31.12.2022 з урахуванням березня 2018 року як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін, виходячи з фіксованої величини 4463,15 грн, що розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу відповідно до вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44 та здійснити виплату, з урахуванням раніше виплачених сум.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2025 позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та запропоновано усунути виявлені недоліки шляхом подання до суду юридично умотивованої та документально доведеної заяви про поновлення пропущеного строку на звернення до суду разом із доказами пропуску строку на звернення до суду з поважних причин відносно вимог про виплату індексації грошового забезпечення за період 19.07.2022-31.12.2022.
На виконання вказаної ухвали, 19.03.2025 позивач направив до суду клопотання про поновлення строків для звернення до суду, у якій просив поновити йому строк звернення до суду з позовом та відкрити провадження по справі та зазначав, що з початку збройної агресії російської федерації проти України заявник у складі ІНФОРМАЦІЯ_1 до часу звільнення зі служби через стан здоров`я у зв`язку з пораненням, виконував обов`язки військової служби як в межах Харківської міської територіальної громади, так і в межах інших територій де ведуться (велися) бойові дії. ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно бойового розпорядження Головнокомандувача ЗСУ від 02.06.2022 за №3688, бойового розпорядження командувача ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » від 03.06.2022 №313/200/807 (Гриф) включене до складу сил та засобів оперативно-стратегічного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». Також посилався на запровадження на території України карантину та зазначав про продовження процесуальних строків.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 25 березня 2025 року у справі № 520/5391/25 викладені в клопотанні від 19.03.2025  доводи визнано недостатніми підставами для визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду, клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду від 19.03.2025 - залишено без задоволення та вимоги ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2025 у справі №520/5391/25 - визнано невиконаними.
Даною ухвалою повернуто позов ОСОБА_1 в частині вимог про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 19.07.2022 по 31.12.2022.
Прийнято позов до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі в частині вимог про: 1) визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування та не виплати у повному розмірі ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 таза період з 01.03.2018 по 18.07.2022 включно; 2) зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 з урахуванням січня 2008 року як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення; 3) зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 перерахувати індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 18.07.2022 з урахуванням березня 2018 року як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін, виходячи з фіксованої величини 4463,15 грн. що розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу відповідно до вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078. із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44 та здійснити виплату, з урахуванням раніше виплачених сум.
Позивач, не погодившись із ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 25 березня 2025 року у справі № 520/5391/25 подав апеляційну скаргу, в якій  просить скасувати ухвалу у відповідній частині та направити справу  в цій частині для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на те, що судом першої інстанції не врахована  позиція Верховного Суду, яка викладена у постанові від 21.03.2025 у справі №460/21394/23, в якій зауважено, що початок перебігу строку звернення до суду починається із  дати отримання особою письмового документа, у якому детально зазначено суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні. У даній же справі позивачем такий документ отримано лише 11.02.2025, і з позовом він звернувся вже 07.03.2025, тобто навіть в межах тримісячного строку з моменту його звільнення (24.12.2024). 
Відповідач правом надати відзив на апеляційну скаргу не скористався.
За положеннями статей 294 та 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) апеляційні скарги на  ухвали суду першої інстанції  про повернення заяви позивачу (заявникові) (пункт 3 частини першої статті 294 КАС України)  розглядаються судом апеляційної інстанції  без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження). 
Згідно з частиною четвертою статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до частини першої статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення на підставі встановлених фактичних обставин справи,   колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач  не повідомив поважних причин пропуску строку звернення до суду з позовом  в частині вимог про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 19.07.2022 по 31.12.2022, а тому наявні підстави, встановлені пунктом 1 частини четвертої статті 169 КАС України, для повернення позовної заяви, заявленої з пропуском строку, встановленого статтею 233 КЗпП України. 
Таким чином, підставою для повернення позовної заяви ОСОБА_1 в частині вимог про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 19.07.2022 по 31.12.2022, слугував висновок про пропуск позивачем строку звернення до суду, з порушенням тримісячного строку, визначеного статтею 233 КЗпП України та неповажність причин, визначених позивачем у заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду з позовом.
Колегія суддів вважає такі висновки помилковими, з огляду на наступне.
За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно з частини третьої статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Водночас, у зазначених положеннях КАС України відсутні норми, що регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати та їх складових, у разі порушення законодавства про оплату праці.
Умови проходження більшості видів публічної служби, зокрема й у питаннях щодо оплати праці, регулюються як спеціальним законодавством, так і загальними нормами трудового законодавства, тобто нормами законодавства про працю.
Предметом спору у даній справі є, зокрема, нарахування та виплата позивачу   індексації грошового забезпечення за період з 19.07.2022 по 31.12.2022.
У відповідності до приписів частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України (далі – КЗпП України) заробітна плата - це винагороду, яка обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України «Про оплату праці», яка складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат.
Основна заробітна плата це – винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.
Додаткова заробітна плата – це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.
Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.
Індексація грошових доходів населення – це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці працівникам у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів (стаття 1, частина перша статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 3 липня 1991 року №1282-ХII зі змінами).
З наведеного випливає, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати   є складовими заробітної плати.
На належності сум індексації до складових належної працівникові заробітної плати, як коштів, які мають компенсаторний характер та спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, наголошував і Конституційний Суд України у Рішенні від 15 жовтня 2013 року №9-рп/2013.
Конституційний Суд України у вказаному Рішенні виходив з того, що винагорода за виконану працівником роботу є джерелом його існування та має забезпечувати для нього достатній, гідний життєвий рівень. Це визначає обов`язок держави створювати належні умови для реалізації громадянами права на працю, оптимізації балансу інтересів сторін трудових відносин, зокрема, шляхом державного регулювання оплати праці. Так, держава передбачає заходи, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, тобто грошової винагороди за виконану роботу як еквівалента вартості споживчих товарів і послуг. Згідно з положеннями частини шостої статті 95 КЗпП України, статей 33, 34 Закону України «Про оплату праці» такими заходами є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати.
У пункті 2.2 Рішення від 15 жовтня 2013 року №9-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Виходячи з цього, очевидним є те, що спір про нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення, стосується  грошового забезпечення (заробітної плати) військовослужбовця.
Таким чином, перевіряючи дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом, колегія суддів виходить з того, що спір щодо індексації грошового забезпечення (належної працівникові заробітної плати) є спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про оплату праці. 
Положення  статті 122 КАС України  не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців).
Статтею 116 КЗпП України (в редакції, що діяла до 19 липня 2022 року) було установлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.
За правилами частин першої, другої статті 233 КЗпП України (в редакції, що діяла до 19 липня 2022 року) працівник міг звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до місцевого загального суду, зокрема, в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Законом № 2352-ІХ запроваджено ряд змін у трудовому законодавстві, зокрема, положення частини другої статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:
«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».
Закон №2352-ІХ та, відповідно, і нова редакція статті 233 КЗпП України набрали чинності з 19 липня 2022 року.
Підпунктом 3 пункту 4 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №2352-ІХ Кабінет Міністрів України зобов`язано протягом двох місяців з дня набрання чинності цим Законом: забезпечити прийняття нормативно-правових актів, необхідних для реалізації цього Закону; привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.
Відповідно до статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №  260 був затверджений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок №260), який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України.
Пунктом 14 розділу І «Загальні положення» цього Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення, не виплачене своєчасно або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.  
Приписи указаного пункту Порядку №  260 залишилися чинними і після набрання чинності Законом №  2352-ІХ та змін не зазнали.
Колегія суддів звертає увагу на те, що  з моменту набрання чинності Законом  №2352-ІХ (19 липня 2022 року) положення статті 233 КЗпП України, у попередній редакції, втратили чинність, внаслідок чого було змінено правове регулювання відносин, які підпадають під дію статті 233 КЗпП України.
Поряд з цим, якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії статті 233 КЗпП України, у редакції, що була чинною до 19 липня 2022 року, та були припинені на момент чинності дії статті 233 КЗпП України, у редакції Закону №2352-ІХ, то у такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином: правовідносини, які мають місце у період до 19 липня 2022 року, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України (у попередній редакції); у період з 19 липня 2022 року підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону №2352-ІХ).
Такий правовий підхід застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11 липня 2024 року у справі №990/156/23, а також Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду, при розгляді справи №460/21394/23 (постанова від 21 березня 2025 року).  
Таким чином, період з 19.07.2022 регулюється вже нині чинною редакцією статті 233 КЗпП України, яка передбачає тримісячний строк звернення до суду з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.
Поряд з цим, приписи частини першої статті 233 КЗпП України пов`язують відлік тримісячного строку звернення до суду з днем, коли особа (працівник, службовець) дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.
Верховним Судом при розгляді справи №460/21394/23 (постанова від 21 березня 2025 року) констатовано, що початок перебігу тримісячного строку для подання адміністративного позову слід обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум, що,  до прикладу у вказаній справі, відбулося шляхом вручення грошового атестата (тобто, письмового документа, у якому детально зазначено суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні).
Відтак, колегія суддів вважає, що у контексті обставин справи, що розглядається, ключовим питанням  є не лише визначення предмету спору, але й  дати, коли позивач дізнався про порушення своїх прав. 
За матеріалами даної справи встановлено, що ОСОБА_1  проходив військову службу  в ІНФОРМАЦІЯ_1  та звільнився 25.12.2024.
Таким чином, з приведеного вбачається, що позивач припинив виконувати  обов`язки військової служби. 
При цьому, предметом спору у даній справі є, зокрема,  правомірність нарахування позивачу сум індексації грошового забезпечення   за період з 19.07.2022 по 31.12.2022. 
Тобто спірними у даній справі є правовідносини, які  виникли  щодо невиплаченого грошового забезпечення військовослужбовця, який припинив виконувати обов`язки військової служби.
При цьому, колегія суддів  звертає увагу на те, що  судом першої інстанції  не було з`ясовано чи отримував  позивач при звільненні письмовий документ, у якому детально зазначено нараховані та виплачені  суми,  як щомісячно, так і при звільненні, адже дата одержання такого письмового повідомлення (зокрема, грошового атестату) є датою обізнаності позивача про порушення його прав, що і становить  предмет спору. 
Також за висновками Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у справі №460/21394/23 (постанова від 21 березня 2025 року) (пункт 79) визначення моменту вручення грошового атестата як початку перебігу строку  відповідає вимогам частини другої статті 233 КЗпП України та не суперечить принципу юридичної визначеності.
Таким чином,  оскільки позивач припинив проходити військову службу та у справі відсутні дані про те, коли позивачем отримано  письмовий документ, у якому детально зазначено нараховані та виплачені йому суми індексації грошового забезпечення   щомісячно починаючи з 19.07.2022 по 31.12.2022, колегія суддів вважає, що  судом першої інстанції  не встановлено факту обізнаності позивача про порушення його прав з яким можна було б встановити дату, коли позивач дізнався про порушення своїх прав, а  тому відсутні підстави для застосування строків визначених частиною другою статті 233 КЗпП України (у редакції Закону №2352-ІХ) щодо частини вимог ОСОБА_1 , які стосуються виплати індексації грошового забезпечення за період з 19.07.2022 по 31.12.2022. 
Отже, висновки суду першої інстанцій про наявність підстав для застосування положень пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України є помилковими та свідчать про неправильне застосування судом норм процесуального права.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Підсумовуючи викладене, колегія суддів прийшла до висновку про передчасність висновків суду першої інстанції щодо повернення позовної заяви ОСОБА_1 в частині вимог про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 19.07.2022 по 31.12.2022, з огляду на  порушення строку звернення до адміністративного суду. 
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване судове рішення з порушенням норм процесуального права, а тому наявні підстави для його скасування.
Відповідно до частини третьої статті  312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справа направленню до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу  Харківського окружного адміністративного суду від 25.03.2025 по справі № 520/5391/25 - скасувати в частині повернення позову ОСОБА_1 щодо вимог про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 19.07.2022 по 31.12.2022. 
Справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, в частині вимог про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 19.07.2022 по 31.12.2022, передати до суду першої інстанції для продовження розгляду справи. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Я.М. Макаренко 	
Судді	   	Т.С. Перцова    С.П. Жигилій