КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 755/9401/20                                                                          Головуючий у суді І інстанції: Арапіна Н.Є.
провадження №22-ц/824/8064/2025                                                   Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
14 травня 2025 року                                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
Головуючого судді: Сушко Л.П.,
суддів: Музичко С.Г., Желепи О.В.,
секретар судового засідання: Дуб С.І., 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Гайдамащука Олександра Володимировича, який представляє інтереси Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 17 січня 2025 року про визнання виконавчих документів таким, що не підлягає виконанню у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк» про захист прав споживачів, відновлення залишку коштів на рахунку, визнання кредитних угод недійсними,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2024 року заявник звернувся до суду із заявою за участю заінтересованої особи ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Свої вимоги мотивував тим, що 02 листопада 2021 року по справі № 755/9401/20 Дніпровським районним судом м. Києва видано виконавчий лист на виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 квітня 2021 року про зобов`язання Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» відновити залишок коштів на картковому рахунку № НОМЕР_1 ОСОБА_1 , відкритому у Акціонерному товаристві Комерційний Банк «Приватбанк» та всіма додатковими рахунками згідно угоди № SAMDN50OTC002708073 від 06 лютого 2010 року, до того стану, в якому він перебував перед виконанням операцій 22 травня 2020 року, тобто станом на 23 год. 59 хв. 21 травня 2020 року. виконавчий лист № 755/9401/20, виданий 02 листопада 2021 року Дніпровським районним судом м. Києва. Згідно виписки по картковому рахунку позивача станом на 19 травня 2020 року на рахунку обліковувалися грошові кошти у розмірі 591,33 грн. Після вчинення банком дій по виконанню рішення суду згідно транзакції з 21 лютого 2022 року по 03 березня 2022 року залишок коштів на рахунку позивача складає 1 610,55 грн. Таким чином рішення суду виконано. 
У зв`язку з чим просив визнати виконавчий лист № 755/9401/20, виданий 02 листопада 2021 року Дніпровським районним судом м. Києва таким, що не підлягає виконанню.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 17 січня 2025 року у задоволенні заяви Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відмовлено повністю.
Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, адвокат Гайдамащук О.В., який представляє інтереси АТ КБ «Приват Банк» подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви АТ КБ «ПриватБанк» про визнання виконавчого листа у справі № 755/9401/20, що виданий 02 листопада 2021 року Дніпровським районним судом м. Києва, таким, що не підлягає виконанню.
Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що в своїй заяві АТ КБ «ПриватБанк» зазначав про добровільне виконання рішення суду та те, що стягувачем пред`явлено виконавчий лист до виконання після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.
На підтвердження вимог заявник надав копію виписки за договором б/н за період з 01.01.1999 по 24.01.2023 року.
Судом встановлено, що рішенням суду по цій справі зобов`язано заявника відновити залишок коштів на картковому рахунку позивача до того стану, в якому він перебував перед виконанням операцій 22 травня 2020 року, тобто станом на 23 год. 59 хв. 21 травня 2020 року.
Згідно виписки по картковому рахунку позивача станом на 19 травня 2020 року на рахунку обліковувалися грошові кошти у розмірі 591,33 грн.
Як зазначав заявник, після вчинення банком дій по виконанню рішення суду згідно транзакції з 21 лютого 2022 року по 03 березня 2022 року залишок коштів на рахунку позивача складає 1 610,55 грн.
Однак судом першої інстанції зроблено висновок про те, що наявний наразі залишок на рахунку позивача не свідчить про виконання банком рішення суду.
Апелянт вважає такий висновок помилковим, оскільки відновлення балансу рахунку позивача до суми 1610,55 грн є безперечним виконанням рішення суду по відновленню балансу рахунку позивача до суми 591,33 грн та перевиконанням рішення суду на 1019,22 грн (1610,55 грн-591,33 грн), оскільки за своїм числовим значенням сума 1610,55 грн є більшою за 591,33 грн.
Доводи апеляційної скарги обгрунтовані також тим, що висновки суду першої інстанції про право стягувача подати заяву про закінчення виконавчого провадження якщо виконання зобов`язання за судовим рішенням відбулося в межах виконавчого провадження та можливого уникнення боржником обов`язку сплатити суми виконавчого збору зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального та без належного аналізу частини 9 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» згідно якої виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
Зазначав, що з виконавчого листа № 755/9401/20 вбачається, що він виданий Дніпровським районним судом м. Києва - 02.11.2021 року. Виконавче провадження № НОМЕР_3 відкрито Печерським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 29.11.2024 року, тобто після закінчення трирічного строку на пред`явлення листа до виконання.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні заяви АТ КБ «ПриватБанк» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що рішенням суду по цій справі зобов`язано заявника відновити залишок коштів на картковому рахунку позивача до того стану, в якому він перебував перед виконанням операцій 22 травня 2020 року, тобто станом на 23 год. 59 хв. 21 травня 2020 року. Згідно виписки по картковому рахунку позивача станом на 19 травня 2020 року на рахунку обліковувалися грошові кошти у розмірі 591,33 грн. Однак, суд першої інстанції прийшов до висновку, що наявний наразі залишок на рахунку позивача не свідчить про виконання банком рішення суду.
Суд першої інстанції відхилив доводи заявника про те, що виконавчий лист пред`явлено до виконання з пропуском встановленого строку, оскільки вказані обставини не є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Також суд першої інстанції зазначав, що заявник не позбавлений можливості звернутися до державного виконавця, на виконанні у якого знаходиться виконавче провадження № НОМЕР_3 від 29 листопада 2024 року, у встановлений законом спосіб із повідомленням про виконання рішення.
Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частин першою, другою статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Відповідно до пунктів 5, 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Відповідно до частин другої, третьої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.
Відповідно до пунктів 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.
Відповідно до абзацу другого частини першої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
Отже, державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення, на виконання якого було видано виконавчий лист, або у зв`язку із визнанням судом, серед іншого, виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
Підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.
Процесуально-правовими підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.
До матеріально-правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав.
Загальні підстави припинення цивільно-правових зобов`язань містяться у главі 50 розділу І книги п`ятої ЦК України. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19 січня 2023 року у справі №824/2/22 (провадження №61-9190ав22).
Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.
До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 24 червня 2020 року у справі №520/1466/14-ц, провадження №61-43447св18, від 09 вересня 2021 року у справі №824/67/20, провадження №61-10482ав21, від 09 червня 2022 року у справі №2-118/2001, провадження №61-1762ав22.
Встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01 квітня 2021 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 13.10.2021 року, зокрема зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» відновити залишок коштів на картковому рахунку № НОМЕР_2 ОСОБА_1 , відкритому у Акціонерному товаристві Комерційний Банк «Приватбанк» та всіма додатковими рахунками згідно угоди № SAMDN50OTC002708073 від 06 лютого 2010 року, до того стану, в якому він перебував перед виконанням операцій 22 травня 2020 року, тобто станом на 23 год. 59 хв. 21 травня 2020 року.
Згідно виписки по картковому рахунку позивача станом на 19 травня 2020 року на рахунку обліковувалися грошові кошти у розмірі 591,33 грн. Враховуючи несанкціоноване зняття грошових коштів третіми особами та списання Банком відсотків залишок коштів станом на 22.04.2021 року становив - 96 595,56 грн (а.с. 218-219 том 1).
Заявник зазначав, що після вчинення банком дій по виконанню рішення суду згідно транзакції з 21 лютого 2022 року по 03 березня 2022 року залишок коштів на рахунку позивача ОСОБА_1 складає 1 610,55 грн.
Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви АТ КБ «ПриватБанк» про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, оскільки АТ КБ «ПриватБанк» не надало належні та допустимі докази на підтвердження наявності підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, що відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України було його процесуальним обов`язком, з урахуванням наявності рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 квітня 2021 року, залишеного без змін постановою Київського апеляційного суду від 13.10.2021 року, яке на момент розгляду судом першої інстанції заяви АТ КБ «ПриватБанк» про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, набрало законної сили та підлягало примусовому виконанню.
Матеріали справи не містять, а відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що виконавчий лист № 755/9401/20 від 02.11.2021 року, виданий відповідно до рішення суду, яке набрало законної сили та не скасовано в подальшому судами вищих інстанцій, видано помилково або що обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Доводи апеляційної скарги щодо неправомірності дій державним виконавця щодо відкриття виконавчих проваджень 29.11.2024 року з огляду на закінчення строку пред`явлення виконавчого листа № 755/9401/20 до виконання, не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки положеннями чинного законодавства порушення строків пред`явлення виконавчого листа до виконання не віднесено до підстав застосування положень ч. 2 ст. 432 ЦПК України.
Пропуск строку пред`явлення виконавчого документа до виконання може бути підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження (пункт 1 частини першої статті 26 Закону У країни «Про виконавче провадження»).
Встановлення обставин дотримання строків пред`явлення виконавчого документа до виконання підлягає з`ясуванню, зокрема, під час оскарження дій чи бездіяльності державного чи приватного виконавця, пов`язаних з вирішенням питання про відкриття виконавчого провадження, а тому не мають правового значення під час розгляду питання про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що заявник, стверджуючи про порушення строків пред`явлення виконавчого листа до виконання, не надав доказів звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця в частині відкриття виконавчого провадження, яке на його думку, відкрито з порушенням встановлених законодавством строків, а також не порушував питання щодо скасування постанови про відкриття виконавчого провадження з цих підстав.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження та оцінки суду, який їх обґрунтовано спростував, вагомих та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та вірно застосував до правовідносин що виникли між сторонами положення Закону України «Про виконавче провадження», а також ст. 432 ЦПК України.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, і не може бути скасована з підстав, викладених у апеляційній скарзі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу адвоката Гайдамащука Олександра Володимировича, який представляє інтереси Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 17 січня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови. 
Повний текст постанови складено «16» травня 2025 року.

Головуючий суддя                                                                 Л.П. Сушко
 
Судді                                                                                       С.Г. Музичко
 
                                                                                                 О.В. Желепа