КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/3782/2025
Справа № 759/19442/17
 
П О С Т А Н О В А

 
Іменем   України
 
16 квітня 2025 року                                                                                                   
м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді                Кашперської Т.Ц.,
суддів                                     Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,
за участю секретаря              Діденка А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва, постановлену у складі судді Ул`яновської О.В. в м. Київ 11 грудня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гровінг Стейт», приватний виконавець Артемчук Тарас Володимирович про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,
заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,
 
в с т а н о в и в :
 
У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даною заявою, просила визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист по справі № 759/19442/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ ФК «Гровінг Стейт» коштів в сумі 22261,38 доларів США, заборонити приватному виконавцю Артемчуку Т.В. вчиняти будь-які дії, спрямовані на стягнення з ОСОБА_1 за виконавчим листом від 26 січня 2022 року по справі № 759/19442/17, дію якого поновлено 05 вересня 2024 року, на користь ТОВ ФК «Гровінг Стейт» будь-яких коштів, майна, тощо.
Заяву обґрунтовувала тим, що ТОВ ФК «Гровінг Стейт», будучи позбавленим ліцензій на здійснення господарської діяльності з приводу надання фінансових послуг і використовуючи виконавчий лист, підписаний від імені судді, звільненої з посади понад один рік до підписання зазначеного виконавчого листа, являється «стягувачем», що не має передбачених законом повноважень здійснювати стягнення з неї заборгованості за кредитним договором і намагається незаконно стягнути з неї зазначені кошти.
Вказувала, що згідно ч. 5 ст. 22 Закону України № 1349 «Про внесення змін до деяких законів України щодо захисту споживачів при врегулюванні простроченої заборгованості», згідно вимог ст. 1, 6, 7, 12-1, 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» ТОВ ФК «Гровінг Стейт» не має права здійснювати стягнення заборгованості за кредитним договором № 20/П/56/2006-840 і відповідно за виконавчим листом по справі № 759/19442/17. Згідно розпорядження Нацкомфінпослуг № 1517, ТОВ ФК «Гровінг Стейт» 30 серпня 2018 року позбавлено всіх ліцензій на проведення господарської діяльності з надання фінансових послуг, до реєстру колекторських компаній не включено.
ТОВ ФК «Гровінг Стейт», не маючи права здійснювати стягнення заборгованості за кредитним договором, отримавши лише 26 січня 2022 року виконавчий лист по справі № 759/19442/17, не лише не пред`являло цей виконавчий лист до виконання, але й навіть відповідно до вимог ст. 435 ЦПК України не зверталося до суду з заявою про відстрочення і розстрочення виконання постанови Київського апеляційного суду від 02 жовтня 2019 року.
Вказувала, що сам виконавчий лист від 26 січня 2022 року сфальсифіковано, суперечить вимогам п. 1 ч. 1 ст. 4, п. 6 ч. 4 Закону України «Про виконавче провадження» і підлягає поверненню стягувачу, оскільки зазначений виконавчий лист підписано від імені судді Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_2 , однак цей виконавчий лист не міг бути підписаний 26 січня 2022 року суддею, яка звільнена з посади 01 грудня 2020 року, тобто виконавчий лист підписано невстановленою особою.
Таким чином, вважала, що виконавчий лист видано з порушенням вимог Закону України № 1349 «Про внесення змін до деяких законів України щодо захисту споживачів при врегулюванні простроченої заборгованості», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та помилково, обов`язок ОСОБА_1 перед ТОВ ФК «Гровінг Стейт» відсутній повністю. Іншою причиною визнання зазначеного виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є його фальсифікація.
 
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 11 грудня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відмовлено.
 
Заявник ОСОБА_1 , не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 11 грудня 2024 року, постановити нове рішення, яким задовольнити її заяву, а також зобов`язати приватного виконавця Артемчука Т.В. закрити виконавче провадження та скасувати накладені арешти на грошові кошти та майно.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, викладала обставини справи, наведені нею у заяві про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, повідомляла детальні обставини вибуття з її власності квартири АДРЕСА_1 , що є предметом договору іпотеки, вказувала, що 02 квітня 2021 року НБУ виключив ТОВ ФК «Гровінг Стейт» з Державного реєстру фінансових установ в зв`язку з відсутністю чинних ліцензій. Після цього нею до Святошинського районного суду м. Києва подано позовну заяву про скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень, запису про право власності та відновлення права власності на нерухоме майно (справа № 759/7513/21).
23 квітня 2021 року набрав чинності Закон України № 1381-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті», вимоги якого зобов`язують позикодавців провести за середнім курсом реструктуризацію зазначеного кредиту на вимогу позичальника. Так як відповідно до Закону № 1381-ІХ ОСОБА_1 мала право на реструктуризацію зазначеного кредиту на вимогу позичальника, то 20 липня 2021 року нею подано заяву про проведення реструктуризації, на яку відповіді отримано не було, а 26 січня 2022 року ТОВ ФК «Гровінг Стейт» отримало в суді виконавчий лист у справі № 759/19442/17.
Пояснювала, що постановою Київського апеляційного суду від 11 вересня 2024 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 листопада 2022 року, яким ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні її позову в справі № 759/7513/21, залишено без змін. На цю постанову нею подано касаційну скаргу. Разом із тим, оскільки до цього постановою Київського апеляційного суду від 05 жовтня 2023 року її позов було задоволено, то 26 грудня 2023 року вона поновила за собою та зареєструвала законне право власності на зазначену квартиру.
Вказувала, що в грудні 2024 року нею отримано заперечення ТОВ ФК «Гровінг Стейт» на заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до якого, на думку ТОВ ФК «Гровінг Стейт», стягнення заборгованості за кредитним договором не є фінансовою послугою. Вважала, що даним твердженням ТОВ ФК «Гровінг Стейт» вводить суд в оману, і діями, спрямованими на стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 20/П/56/2006-840 від 06 вересня 2006 року, порушує вимоги Закону України «Про фінансові послуги та фінансової компанії», який вступив в дію з 01 вересня 2024 року.
Наголошувала, що намагання ТОВ ФК «Гровінг Стейт» стягнути з неї заборгованість за кредитним договором № 20/П/56/2006-840 від 06 вересня 2006 року внаслідок укладення 10 червня 2019 року між Уповноваженою особою ФГВФО на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» та ТОВ ФК «Гровінг Стейт» договору купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором, а фактично договору факторингу, є порушенням вимог Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також вимог Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії». 
Посилалася на положення глави 50 ЦК України, а саме ч. 1 ст. 598 ЦК України, згідно якої зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; ст. 609 ЦК України, згідно якої зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання покладається на іншу юридичну особу. Враховуючи, що ТОВ ФК «Гровінг Стейт» позбавлено всіх ліцензій на здійснення господарської діяльності з надання фінансових послуг, а також те, що 02 квітня 2021 року НБУ виключив цю компанію з Державного реєстру фінансових установ, це свідчить про фактичну ліквідацію ТОВ ФК «Гровінг Стейт» та відсутність у боржника ОСОБА_1 зобов`язання перед ТОВ ФК «Гровінг Стейт» щодо сплати заборгованості за кредитним договором. 
Вказувала, що дії ТОВ ФК «Гровінг Стейт» свідчать про ігнорування позивачем чинного законодавства і намагання будь-яким способом безпідставно стягнути з неї максимальну суму коштів.
Повторно зазначала, що виконавчий лист, підписаний від імені судді Святошинського районного суду м. Києва Величко Т.О., підписаний невстановленою особою.
Щодо допущення судом першої інстанції порушення норм  процесуального права, вказувала, що незважаючи на клопотання її представника - адвоката Радкевича С.О. про перенесення судового засідання, та аналогічного клопотання адвоката Грибової О.О., судом першої інстанції розглянуто її заяву у її відсутність та у відсутність представників, що позбавило її можливості  подати докази відсутності її обов`язку щодо сплати ТОВ ФК «Гровінг Стейт» заборгованості за кредитним договором.
Також всупереч ст. 355 ЦПК України в резолютивній частині ухвали зазначено, що ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва, хоча ст. 355 ЦПК України чітко визначає, що апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Всупереч вимогам п. 5 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, незважаючи на те, що ухвала винесена і складена від імені судді Ул`яновської О.В., зазначену ухвалу підписано головою Святошинського районного суду м. Києва П`ятничук І.В.
Щодо неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, та неправильного застосування норм матеріального права, пояснювала, що судом не надано оцінку тому факту, що виконавчий лист не відповідає вимогам ч. 5 ст. 22 Закону України № 1349 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту споживачів при врегулюванні простроченої заборгованості», вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»,  Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії», вимогам глави 50 ЦК України, а саме ч. 1 ст. 598, ст. 609 ЦК України. Судом не враховано, що за виконавчим листом по справі № 759/19442/17 обов`язок боржника ОСОБА_1 щодо сплати ТОВ ФК «Гровінг Стейт» заборгованості за кредитним договором відсутній. 
Крім того, судом першої інстанції не надано оцінки її твердженням, що зазначений виконавчий лист не відповідає вимогам п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».  
 
Від позивача ТОВ ФК «Гровінг Стейт» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу першої інстанції залишити без змін.
В обґрунтування відзиву наводив хронологічний порядок фактичних обставин, вказував, що ОСОБА_1 , не погоджуючись з судовими рішеннями в справі № 759/19442/17 та № 759/7513/21, вирішила спробувати зупинити виконавче провадження, щоб не допустити примусового стягнення з неї заборгованості, в тому числі звернення стягнення на квартиру, яка є предметом іпотеки.
Враховуючи обставини справи, позивач вважав, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки відсутні матеріально-правові та процесуально-правові підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Посилався на правові висновки Верховного Суду в постанові від 07 листопада 2024 року в справі № 824/113/23 щодо матеріальних та процесуальних підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, вказував, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором є непогашеною, постанова Київського апеляційного суд у справі № 759/19442/17 від 02 жовтня 2019 року є невиконаною, зобов`язання ОСОБА_1 перед ТОВ ФК «Гровінг Стейт» не припинилось. Боржником не надано жодних доказів, що її обов`язок відсутній повністю або частково в зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням нею чи іншою особою або з інших підстав, передбачених главою 50 розділу І книги 5 ЦК України.
Вважав недоречним посилання ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва в справі № 759/19442/17 від 18 березня 2019 року, яке було скасовано постановою апеляційного суду від 02 жовтня 2019 року. 
Наголошував, що стягнення заборгованості не є фінансовою послугою, а тому не потребує ліцензії. Закони України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про фінансові послуги та фінансові компанії» ніколи не відносили стягнення заборгованості, а також отримання виконання за кредитним зобов`язанням до фінансових послуг. Як вбачається з матеріалів справи, ця фінансова послуга була надана банком у 2006 році. Тому анулювання ліцензії ТОВ ФК «Гровінг Стейт» та виключення з реєстру (переліку) надавачів фінансових або супровідних послуг не має жодного правового значення та не є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. 
Вважав недоречним посилання ОСОБА_1 на ч. 5 ст. 22 Закону України «Про споживче кредитування», оскільки ТОВ ФК «Гровінг Стейт» не є колекторською  компанією, не надає фінансові послуги факторингу, не надає кошти у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту. При цьому чинне законодавство не ставить у залежність виконання боржником судового рішення від наявності або відсутності у кредитора будь-якої ліцензії.
Крім того, ТОВ ФК «Гровінг Стейт» пропустив строк пред`явлення виконавчого листа до виконання не з підстав відсутності у нього ліцензії, як стверджує ОСОБА_1 , а з огляду на приписи ч. 5 ст. 36 Закону України «Про іпотеку».
Наголошував, що виконавчий лист відповідає всім вимогам, передбаченим ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».
Вказував, що як вірно зазначено судом першої інстанції, відповідно до ч. 3 ст. 432 ЦПК України неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви, а тому неявка ОСОБА_1 , яка була належним чином повідомлена, та її представників не було перешкодою для розгляду заяви.
Щодо твердження ОСОБА_1 , що копія оскаржуваної ухвали, видана її представнику, підписана іншою суддею, то суддя П`ятничук І.В., будучи головою суду, мала право засвідчувати копію судового рішення.
Зауважував, що інші аргументи апеляційної скарги не були підставами заяви, на підтвердження яких ОСОБА_1 подає до апеляційного суду документи, які без поважних причин не подавались до суду першої інстанції, та в силу вимог ЦПК України відсутні підстави для прийняття до розгляду апеляційним судом документів, доданих до апеляційної скарги та уточненої апеляційної скарги, однак надавав пояснення щодо цих нових аргументів та документів, які не заявлялись в суді першої інстанції.
Вказував, що фактично за змістом апеляційної скарги ОСОБА_1 на стадії виконання судового рішення вимагає від суду визнати відсутнім у ТОВ ФК «Гровінг Стейт» право стягувати з неї заборгованість, однак це вона повинна була доводити у 2019 році, коли ця справа розглядалась по суті та вирішувалось питання правонаступництва кредитора.
Зазначив про абсурдність вимоги ОСОБА_1 у прохальній частині апеляційної скарги про зобов`язання приватного виконавця вчинити дії (закрити виконавче провадження та скасувати всі арешти), яка фактично є оскарженням дій приватного виконавця у позапроцесуальний спосіб.
Підсумовував, що дійсною метою звернення ОСОБА_1 з цією заявою є спроба уникнення цивільно-правової відповідальності за невиконання кредитного зобов`язання та зупинення виконавчого провадження. Боржник в черговий раз діє недобросовісно, зловживаючи своїми правами на шкоду кредитору.
 
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Судом встановлено, що в грудні 2017 року ПАТ КБ «Надра» в особі Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, просило стягнути з відповідачів солідарно на свою користь заборгованість за договором № 20/П/56/2006-840 від 06 вересня 2006 року в сумі 24989,39 доларів США та 167268,23 грн.
В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 06 вересня 2006 року ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира за адресою АДРЕСА_2 (а. с. 37 - 38 т. 2).
Постановою Київського апеляційного суду від 05 жовтня 2023 року в справі № 759/7513/21 позов ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» задоволено частково, скасовано рішення державного реєстратора КП «Реєстраційне бюро» Макарова О.В. від 14 серпня 2019 року про реєстрацію права власності ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» на квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 31 - 36 т. 2).
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18 березня 2019 року в справі № 759/19442/17 за позовом ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором в позові відмовлено (а. с. 100 - 107 т. 1).
Постановою Київського апеляційного суду від 02 жовтня 2019 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 березня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов ПАТ КБ «Надра» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Гровінг Стейт», заборгованість за кредитним договором № 20/П/56/2006-840 від 06 вересня 2006 року у розмірі 22261,38 доларів США, в решті позову відмовлено (а. с. 8 - 12 т. 2).
26 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно із заявою про державну реєстрацію прав, яким 26 грудня 2023 року прийнято рішення про державну реєстрацію прав, припинено речове право ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» на квартиру, запис про право власності № 32809501 від 09 серпня 2019 року та зареєстровано речове право ОСОБА_1 на квартиру, запис про право власності № 53120407 від 04 грудня 2023 року (а. с. 26 т. 2).
 
26 січня 2022 року Святошинським районним судом м. Києва видано виконавчий лист у справі № 759/19422/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Гровінг Стейт», заборгованість за кредитним договором (а. с. 107 т. 3).
Згідно рішення Вищої ради правосуддя від 01 грудня 2020 року, суддю ОСОБА_2 звільнено з посади судді Святошинського районного суду м. Києва (а. с. 112 т. 3).
Листом Святошинського районного суду м. Києва від 21 листопада 2024 року за підписом голови суду П`ятничук І.В. на адвокатський запит повідомлено, що оскільки на момент видачі виконавчого листа головуючий суддя в суді першої інстанції Величко Т.О. вже не працювала, виконавчий лист у справі № 759/19442/17 підписала ОСОБА_4 , яка на той момент була заступником голови суду, тобто виконавчий лист підписано належною посадовою особою суду відповідно до вимог Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом ДСА України № 814 від 20 серпня 2019 року (а. с. 131 т. 3).
 
Постановою Київського апеляційного суду від 05 вересня 2024 року заяву ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» задоволено, поновлено пропущений строк для пред`явлення виконавчого листа, виданого Святошинським районним судом м. Києва 26 січня 2022 року в справі № 759/19442/17 (а. с. 198 - 201 т. 2).
Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Артемчука Т.В. від 24 вересня 2024 року відкрито ВП № 76129365 на примусове виконання виконавчого листа № 759/19442/17 та здійснюються виконавчі дії (а. с. 113 - 115 т. 3).
 
Листом Національного банку України від 24 січня 2022 року повідомлено, що станом на дату надання цієї відповіді ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» не включено до Реєстру колекторських компаній. Згідно з розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 16 травня 2017 року № 1676, ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» було видано ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, а саме надання послуг з факторингу та надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту. Відповідно до розпорядження Нацкомфінпослуг від 30 серпня 2018 року № 1517 зазначені ліцензії були анульовані. Згідно з рішенням Комітету з питань нагляду та регулювання діяльності ринків небанківських фінансових послуг НБУ від 02 квітня 2021 року ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» виключено з ДРФУ у зв`язку з відсутністю чинних ліцензій (а. с. 108 т. 3).
 
Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.
 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи нових доказів, а саме копію договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором, копію витягу з ЄРДР, копію угоди щодо мирного врегулювання заборгованості за кредитом, копію розписки, копію відповіді Святошинської в м. Києві РДА, копії листів ОСОБА_3 до ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» із відповіддю, копію заяви адвоката про залучення ОСОБА_3 в якості третьої особи, копію рішення про виключення ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» з реєстру фінансових компаній, скріншот листування Новицького І.В. з уповноваженою особою ТОВ «ФК «Гровінг Стейт», заяви ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» про проведення реструктуризації кредиту, копію касаційної скарги на постанову Київського апеляційного суду в справі № 759/7513/21, процесуальні заяви адвоката Радкевич Є.О., копію ухвали Верховного Суду від 08 січня 2025 року в справі № 759/7513/21 про відкриття касаційного провадження.
 
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» вказував на відсутність підстав для прийняття до розгляду нових доказів в силу ст. 12, 13, 43, 44, 83, 178, 356, 367 ЦПК України.
 
Вирішуючи питання щодо можливості долучення даних доказів, апеляційний суд враховує таке.
Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Апеляційна скарга не містить клопотання про дослідження нових доказів із обґрунтуванням поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, в ньому не наведено об`єктивних причин, які перешкодили подати вказані докази у встановлений законом строк, не заявлено клопотання про поновлення строку для подання нових доказів.
Апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1 була обізнана про розгляд справи Святошинським районним судом м. Києва, оскільки сама подала заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, та докази, якими обґрунтовувала свої вимоги, визначивши на власний розсуд обсяг доказової бази.
Посилання на те, що відхилення судом заяви представників Васіної Ю.В. про відкладення розгляду справи та розгляд справи у відсутності сторони заявника призвело до неможливості подання до суду цих доказів, не може свідчити про наявність об`єктивних причин, які перешкодили подати вказані докази у встановлений законом строк, позаяк Васіна Ю.В. не зазначає, що такі докази були відсутні у неї на час подання клопотання про відкладення розгляду справи, і про неможливість вчасного подання доказів не зазначено у заяві про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Виходячи з викладеного, оскільки розгляд справи на підставі доказів, які не надавалися до суду першої інстанції, суперечить принципу диспозитивності цивільного судочинства, та оскільки ОСОБА_1 не надано докази неможливості подання нових доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від неї, суд апеляційної інстанції на підставі ч. 3 ст. 367 ЦПК України не може врахувати нові докази як докази, яким заявник обґрунтовує свої вимоги.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
 
Наведені підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові, зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого документа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.
 
Однак, перелік підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом ст. 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.
 
У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.
 
Крім того, за своїм змістом ч. 2 ст. 432 ЦПК України передбачає визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню як повністю, так і частково, а тому підстави, якими заявник обґрунтовують свою заяву, можуть бути наслідком як повного, так і часткового визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, а отже як повного, так і часткового задоволення заяви, поданої відповідно до цієї норми закону.
 
Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 2-4671/11 та від 30 жовтня 2019 року у справі № 686/5252/17.
 
Верховним Судом у постанові від 19 січня 2023 року по справі № 824/2/22 викладено правовий висновок, що у зазначеній категорії справ саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження. Отже, закон не передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом. Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.
 
До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 24 червня 2020 року у справі № 520/1466/14-ц (провадження № 61-43447св18), від 09 вересня 2021 року у справі № 824/67/20 (провадження № 61-10482ав21), від 09 червня 2022 року у справі № 2-118/2001 (провадження № 61-1762ав22).
 
Як на підстави визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, боржник у виконавчому провадженні ОСОБА_1 посилалася на те, що виконавчий лист виданий з порушенням вимог ч. 5 ст. 22 Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо захисту споживачів при врегулюванні простроченої заборгованості», вимог ст. 1, 6, 7, 12-1, 34 Закону України «Про фінансової послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та за відсутністю обов`язку ОСОБА_1 перед ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» щодо заборгованості за кредитним договором, а також виконавчий лист сфальсифіковано, підписано невстановленою особою від імені звільненої судді, виконавчий лист суперечить вимогам п. 1 ч. 1 ст. 4, п. 6 ч. 4 Закону України «Про виконавче провадження».
 
Оцінюючи правильність висновків суду першої інстанції в сукупності з доводами заяви та апеляційної скарги, апеляційний суд виходить із наступного.
 
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно ч. 1 - 5 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
 
Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
 
У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
 
Частиною 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого з самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
 
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка підлягає застосуванню згідно з частиною четвертою статті 10 ЦПК України.
 
Виконання судового рішення відповідно до рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
 
Відповідно до частини першої статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
 
Закон не передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, а обов`язок боржника не припинився.
 
Судом першої інстанції встановлено, що виконавчий лист у даній справі виданий на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, будь - якої помилки при видачі виконавчого листа не встановлено, а подальші питання щодо здійснення стягнення за даним виконавчим листом вирішуються у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».
 
Також судом першої інстанції враховано, що необхідним для позитивного вирішення питання щодо визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є порушення прав боржника видачею виконавчого листа чи його виконанням, однак у даній справі судом не встановлено будь - яких порушень прав та інтересів боржника. 
 
На підставі вищевикладеного суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, не спростованого доводами апеляційної скарги, що підстави, на які посилається заявник, не доведені матеріалами справи та ґрунтуються на припущеннях, а також під час розгляду справи судом не встановлено інших підстав, передбачених ст. 432 ЦПК України для задоволення заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
 
Апеляційний суд погоджується з такими висновками, оскільки доказів, які би підтверджували відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, ОСОБА_1 надано не було. 
 
Апеляційний суд не приймає доводи апеляційної скарги, що виконавчий лист видано з порушенням вимог ч. 5 ст. 22 Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо захисту споживачів при врегулюванні простроченої заборгованості», вимог ст. 1, 6, 7, 12-1, 34 Закону України «Про фінансової послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», що, на думку заявника, свідчить про відсутність обов`язку ОСОБА_1 перед ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» щодо заборгованості за кредитним договором.
 
Посилаючись на позбавлення ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» ліцензій на проведення господарської діяльності з надання фінансових послуг, відсутність товариства у реєстрі колекторських компаній, ОСОБА_1 фактично вимагає від суду визнати відсутнім у ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» права стягувати з неї заборгованість.
 
В контексті даних обставин апеляційний суд зауважує, що неприпустимим є ініціювання окремого судового процесу з метою перегляду у межах нової справи судового рішення, прийнятого в іншій справі, яке набрало законної сили. Правова визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого й обов`язкового рішення тільки з метою проведення нового слухання та вирішення справи (рішення Європейського суду з прав людини від 09 листопада 2004 року у справі «Світлана Науменко проти України» (Svetlana Naumenko v. Ukraine), заява № 41984/98, §53).
 
Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (див. рішення у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], № 28342/95, пункт 61).
 
Згідно правових висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року в справі № 295/48/17 (провадження № 61-41500 св 18), наявність відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення з відповідача коштів.
 
Таким чином, обставини відсутності у ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором, на які вона посилалася в заяві про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, підлягали доказуванню під час розгляду по суті позову про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
Інші підстави, зазначені ОСОБА_1 у апеляційній скарзі, як матеріально-правові підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а саме порушення вимог Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії», ч. 1 ст. 598, ст. 609 ЦК України, ч. 2 ст. 3, 8, ч. 2 ст. 19, ст. 68 Конституції України, п. 1 ч. 3 ст. 2, ст. 3, 10 - 12 ЦПК України, не зазначалися у заяві про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, яка подавалася до суду першої інстанції, не оцінювалися ним, а отже відповідно до ч. 6 ст. 367 ЦПК України не можуть бути предметом розгляду в суді апеляційної інстанції.
 
Оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо наявності процесуально-правових підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, а саме зазначення у виконавчому листі, що його видано суддею Величко Т.О., яка була звільнена з посади судді 01 грудня 2020 року, апеляційний суд враховує, що відповідно до ст. 432 ЦПК України можливі помилки, допущені при оформленні чи видачі виконавчого листа, не вважаються підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягають виконанню, а є підставами для їх виправлення.
Доводи апеляційної скарги, що виконавчий лист підписано невстановленою особою, спростовуються листом Святошинського районного суду м. Києва від 21 листопада 2024 року за підписом голови суду П`ятничук І.В. на адвокатський запит, про те, що оскільки на момент видачі виконавчого листа головуючий суддя в суді першої інстанції Величко Т.О. вже не працювала, виконавчий лист у справі № 759/19442/17 підписала ОСОБА_4 , яка на той момент була заступником голови суду, тобто виконавчий лист підписано належною посадовою особою суду відповідно до вимог Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом ДСА України № 814 від 20 серпня 2019 року (а. с. 131 т. 3).
 
Доводи апеляційної скарги щодо підроблення (фальсифікації) виконавчого листа, за відсутності в матеріалах справи вироку суду, який набрав законної сили і якими би підтверджувались зазначені обставини, є нічим не обґрунтованими припущеннями та відхиляються апеляційним судом.
 
З урахуванням наведеного, за наявності постанови Київського апеляційного суду м. Києва від 18 березня 2019 року, яким позов ПАТ КБ «Надра» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Гровінг Стейт», заборгованість за кредитним договором у розмірі 22261,38 доларів США, яке набрало законної сили та підлягає виконанню, відповідач ОСОБА_1 при зверненні до суду першої інстанції із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не довела належними та допустимими доказами відсутності її обов`язку із зазначених у заяві причин. 
 
Крім того, ОСОБА_1 не доведено наявність процесуальних підстав для визнання  виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
 
Щодо способу захисту права, який ОСОБА_1 обрано в межах поданої нею заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, апеляційний суд звертає увагу, що вимога про зобов`язання приватного виконавця закрити виконавче провадження та скасувати арешт на грошові кошти та майно боржника, накладений ним в ході здійснення примусових дій, фактично є оскарженням дій приватного виконавця у позапроцесуальний спосіб, оскільки скарги на рішення, дії або бездіяльність приватного виконавця розглядаються в порядку, передбаченому ст. 447-1 ЦПК України, і в будь-якому випадку не підлягала задоволенню. 
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що розглянувши заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у її відсутність та у відсутність її представників, за наявності клопотання про відкладення розгляду справи, є порушенням ст. 3, 8, 19, 68 Конституції України, ст. 2, 3, 10 - 12, 43 ЦПК України, ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Так, відповідно до ч. 3 ст. 432 ЦПК України суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу; неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви.
Враховуючи, що сторона заявника ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду заяви, її неявка не була процесуальною перешкодою для розгляду заяви.
 
Оцінюючи доводи ОСОБА_1 , що в резолютивній частині оскаржуваної ухвали зазначено, що апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва, апеляційний суд виходить із того, що вказаний процесуальний недолік жодним чином не вплинув на право ОСОБА_1 на апеляційне оскарження ухвали, а також не впливає на законність та обґрунтованість судового рішення, в зв`язку з чим такі доводи відхиляються апеляційним судом як неспроможні.
 
Апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані аргументи ОСОБА_1 , що копію оскаржуваної ухвали підписано головою Святошинського районного суду м. Києва П`ятничук І.В., хоча ухвала постановлена суддею Ул`яновською О.В. Так, суддя П`ятничук І.В., будучи головою суду, мала право засвідчувати копію судового рішення, що передбачено ч. 3 розділу ХІ «Засвідчення та видавання копій судових рішень і документів» Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом ДСА України від 20 серпня 2019 року. 
 
Таким чином, під час апеляційного перегляду не знайшли свого підтвердження та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги про неповне з`ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, зводяться до незгоди з ухвалою та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.
 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена із додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, що викладені в апеляційній скарзі.
 
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд,
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 11 грудня 2024 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.
 
Повний текст постанови складено17 квітня 2025 року.

Головуючий:                                                                                                  Кашперська Т.Ц.
 
Судді:                                                                                                             Фінагеєв В.О.
                                                                                                                                    
                                                                                                                        Яворський М.А.