П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

22 квітня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/35011/24	

 	                            Головуючий в 1 інстанції: Бжасо Н. В.                                      Місце ухвалення рішення: м. Одеса    	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого  –   Лук`янчук О.В.
суддів             –    Бітова А.І.
–          Ступакової І.Г.
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 січня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просить:
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 07 жовтня 2024 року;
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, що не оподатковується, передбачену п. 7-1 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 07 жовтня 2024 року вона звернулася до органів пенсійного фонду із заявою про нарахування та виплату мені одноразової допомоги в розмірі 10 призначених пенсій, на підставі п. 7-1 Прикінцевих положень ЗУ “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, як працівника у сфері охорони здоров`я. Однак, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 07 жовтня 2024 року позивачці було відмовлено у виплаті вказаної допомоги, у зв`язку із відсутністю необхідного розміру страхового стажу, а саме за рішенням визначено що наявний спеціальний стаж складає  29 років 7 місяців 18 днів. Позивачка не погоджується з вказаним рішенням, вважає його протиправним, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10 січня 2025 року задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення,  та зобов`язання вчинити певні дії.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 07 жовтня 2024 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, що не оподатковується, передбачену п. 7-1 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій  області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 968,96 грн.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
В своїй скарзі апелянт зазначає, що Головним управлінням ПФУ в Донецькій області встановлено, що стаж роботи ОСОБА_1 на посадах, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років становить 29 років 07 місяців 18 днів, у зв`язку з чим відсутні підстави для призначення грошової допомоги відповідно до п.7.1 розділу Х Закону № 1058 в розмірі 10 місячних пенсій. Вказує, що враховуючи вимоги Порядку № 22-1, органом, що приймав рішення за заявою позивача про перерахунок пенсії визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області. Отже, за наведених вище норм пенсійного законодавства, електронна пенсійна справа ОСОБА_1 була передана Головному управлінню Пенсійного фонду України в Херсонській області, тобто до органу ПФУ, де ОСОБА_1 перебуває на обліку.
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що Згідно з розрахунком стажу ОСОБА_1 за формою РС-право, що розрахований ГУ ПФУ в Херсонській області, до спеціального стажу позивачки, як працівника охорони здоров`я зараховано періоди з 10.02.1993 року по 31.10.2022 року.
07.10.2024 року ОСОБА_1 звернулась із заявою про перерахунок пенсії № 13564 про допризначення пенсії, а саме: про нарахування грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій відповідно до п.7.1 розділу XV Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 №1058-IV. 
Заяву розглянуто за принципом екстериторіальності та Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.
07.10.2024 року ГУ ПФУ в Донецькій області прийнято рішення про часткову відмову у  перерахунку пенсії, яким позивачці відмовлено у призначенні грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, у зв`язку із відсутністю необхідного спеціального страхового стажу. Згідно наданих документів, стаж за вислугу років складає – 29 років 7 місяців 18 днів.
Не погоджуючись з вищевказаними діями пенсійного фонду позивачка звернулася з даним адміністративним позовом до суду.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що на момент призначення пенсії спеціальний стаж позивачки склав понад 30 років, тобто був достатнім для виплати їй грошової допомоги, передбаченої п.7-1р.ХV "Прикінцеві положення" Закону №    1058-IV, а тому прийшов до висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення та зобов`язав призначити та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, що не оподатковується, передбачену п. 7-1 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги колегія суддів виходить з наступного.
Згідно із  статтею 46 Конституції України  громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, особливості призначення, перерахунку і виплати пенсій врегульовано Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV  (далі - Закон №1058-IV).
Відповідно до пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж»  статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Кабінет Міністрів України постановою від 23.11.2011р. №1191  затвердив Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1  Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"  (далі - Порядок №1191).
Відповідно до п.2 Порядку №1191 до страхового стажу, який визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е», пункту «ж»  статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим  постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993р. №909.
Пунктом 5 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1191  (далі  Порядок №1191) передбачено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до  Закону України №1058 та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого  статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж»  статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків 35 років, для жінок 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
Згідно п. 7 Порядку № 1191, виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.
Схожі спірні відносини вже розглядалися Верховним Судом, зокрема, у постанові від 15.06.2022р. у справі №200/854/19-а Верховний Суд зазначив, що норму пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV слід тлумачити таким чином, що для отримання визначеної пунктом 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV грошової допомоги при виході на пенсію по  Закону №1058-IV  особа має дотриматись таких вимог:
-  станом день досягнення пенсійного віку працювати в установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж»  статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;
-  пенсія має призначатися особі вперше (тобто особи, які отримували пенсію раніше і з будь-яких причин перестали отримувати її, право на зазначену грошову допомогу втратили);
-  станом на день звернення за призначенням пенсії особа повинна мати страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років, у редакції  Закону №1058  станом на час виникнення спірних правовідносин) на зазначених вище посадах.
У постановах від 22.02.2024р. у справі №260/323/20, від 21.03.2024р. у справі №580/2737/23 правовідносини у якій є подібними,  Верховний Суд зазначив, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на визначених законодавством посадах, досягненням пенсійного віку, працюючи на цих роботах, а також неотриманням такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до  Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  будь-якого іншого виду пенсії.
Згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 з  01.04.2020 року була переведена на посаду завідувача лікаря-лаборанта лабораторії наркологічного центру та на момент виходу на пенсію працювала на цій посаді.
Зі змісту рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 07.10.2024 року про часткову відмову у перерахунку пенсії, позивачці відмовлено у призначенні грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, у зв`язку із відсутністю необхідного спеціального страхового стажу. Згідно наданих документів, стаж за вислугу років складає – 29 років 7 місяців 18 днів.
Надаючи оцінку зазначеній вище підставі для відмови позивачці у призначенні та виплаті їй грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, колегія суддів виходить з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, згідно з розрахунком стажу ОСОБА_1 за формою РС-право, що розрахований ГУ ПФУ в Херсонській області, до спеціального стажу позивачки, як працівника охорони здоров`я, згідно з постановою КМУ № 909, зараховано періоди з 10.02.1993 року по 31.10.2022 року.
Водночас, згідно вищезазначеного розрахунку вбачається незарахування періоду роботи з 03.08.1981 року по 16.08.1986 року та з 05.09.1986 року по 30.11.1992 року.
Матеріалами справи підтверджується, що позивач працювала з 03.08.1981 року по 16.08.1986 року в Обласній лікарні ім. Куйбишева на посаді лаборанта, а з 05.09.1986 року по 30.11.1992 року працювала на посаді фельдшером-лаборантом, у відділені гігієни харчування санітарно-гігієнічної лабораторії, які ГУПФ не зарахував до спеціального стажу.
Постановою Кабінету Міністрів від 04 листопада 1993 р. № 909 затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.
Розділом 2 Переліку №909 передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад) наступних закладів охорони здоров`я: лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри.
При цьому, за змістом примітки 3 до Переліку №909 робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 01.01.1992, яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.
На момент роботи позивача протягом спірних періодів, які не визнаються відповідачем, діяла Постанова Ради Міністрів СРСР «Про пенсії за вислугу років працівникам освіти, охорони здоров`я та сільського господарства» від 17.12.1959 №1397, якою був затверджено Перелік установ, організацій та посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років. Пунктом 1 розділу 2 цього Переліку закріплено, що право на пенсію за вислугу років мали лікарі, зубні лікарі, техніки, фельдшери, помічники лікаря, акушери, масажисти, лаборанти та медичні сестри - всі незалежно від найменування посади, дезінфекційні інструктори, які працювали в наступних лікувально-профілактичних закладах, закладах охорони материнства і дитинства, санітарно-профілактичних установах: лікарняні установи всіх типів і найменувань, в тому числі клініки і клінічні частини, госпіталі, лепрозорії, психіатричні колонії; амбулаторно-поліклінічні заклади всіх типів і найменувань (поліклініки, амбулаторії, диспансери всіх профілів, установи швидкої медичної допомоги та переливання крові, медсанчастини, здоровпункти, медичні кабінети і пункти, фельдшерські та фельдшерсько-акушерські пункти, станції санітарної авіації, рентгенівські станції і пункти, медичні лабораторії та інші).
Отже, аналізуючи наведені норми, періоди роботи позивача на посадах, передбачених Переліком №909, в закладах та установах незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ мають зараховуватись до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е»  статті 55 Закону №1788-ХІІ.
Посади, на яких працювала позивач згідно з записами Трудової книжки, відповідають посадам, визначеним Переліком №909 та відповідно передбачають право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е»  статті 55 Закону №1788-ХІІ  та підлягають зарахування до страхового та спеціального стажу особи.
Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про протиправність відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області у призначенні та виплаті позивачці грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій за віком відповідно до п. 7-1  розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а тому правомірно скасував спірне рішення та зобовязав призначити та виплатити таку допомогу.
При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно Порядку № 22-1, органом, що приймав рішення за заявою позивача про перерахунок пенсії визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, а оскільки рішення яке цим органом прийнято скасовано судом, то саме цей орган повинен прийняти інше рішення, з урахуванням висновків суду, та направлення електоронної пенсійної справи ОСОБА_1 Головному управлінню Пенсійного фонду України в Херсонській області, тобто до органу ПФУ, де ОСОБА_1 перебуває на обліку, ніяким чином не впливає на  те, що саме відповідач повинен вчинити дії на виконання рішення суду, а тому доводи апелянта в цій частині є протиправними.
Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги відповідача та скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до  ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5  ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 січня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5  статті 328 КАС України.
Повний текст судового рішення виготовлений 22 квітня 2025 року.

Головуючий суддя:                                                                                             О.В. Лук`янчук  

Суддя:                                                                                                                  А.І. Бітов

Суддя:                                                                                                                           І.Г. Ступакова