ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 березня 2025 року                                                                  
м. Київ
справа № 175/3374/21
провадження № 61-608св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Агєєвої Елли Олегівни на постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 грудня 2023 року у складі колегії суддів: Никифоряка Л. П., Новікової Г. В., Гапонова А. В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна,
ВСТАНОВИВ
Короткий зміст позовних вимог 
В серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати право спільної сумісної власності за ним та ОСОБА_2 на:
земельну ділянку кадастровий номер 1221455400:02:001:0094, площею 0,0413 га на АДРЕСА_1 ;
земельну ділянку кадастровий номер 1221455400:02:001:0245, площею 0,12 га на АДРЕСА_1 ;
житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, а саме: будинок літ. А загальною площею 147,2 кв. м (житлова - 60,3 кв. м), тераса літ. а, сарай літ. Б, вбиральня літ. В, яма зливна 3Я, колонка літ. К, замощення І, споруди № 1-4 на АДРЕСА_1 ;
автомобіль HYUNDAI IX35 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ;
- визнати за ним право власності на 1/2 частину:
земельних ділянок кадастровий номер 1221455400:02:001:0094, площею 0,0413 га та кадастровий номер 1221455400:02:001:0245, площею 0,12 га, розташованих на АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 ;
житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, а саме: будинок літ. А загальною площею 147,2 кв. м (житлова - 60,3 кв. м), тераса літ. а, сарай літ. Б, вбиральня літ. В, яма зливна 3Я, колонка літ. К, замощення І, споруди № 1-4 на АДРЕСА_1 ;
- стягнути з ОСОБА_2 на його користь у порядку поділу кошти у сумі 167 180 грн компенсації 1/2 частини вартості автомобіля HYUNDAI IX35 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований за ОСОБА_2 , та припинити за ним право власності на 1/2 частину зазначеного автомобіля.
В обґрунтування вимог вказував, що 10 жовтня 2010 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали шлюб, який рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2018 року розірвано. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась дочка - ОСОБА_3 .
За час перебування у шлюбі ними придбано зазначене вище нерухоме майно, яке у добровільному порядку вони поділити не змогли.
Позивач зазначав, що вказане спірне майно перебувало у володінні і користуванні тільки відповідача.
Оскільки спірний автомобіль є неподільним майном, позивач у відповідності до вимог статті 364 ЦК України має право на одержання від відповідача грошової компенсації його частки.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області рішенням від 19 листопада 2021 року у задоволенні позову відмовив.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з самого початку шлюбу і до його розірвання між сторонами фактично не існували шлюбні відносини, оскільки ОСОБА_1 проживав у м. Києві, а ОСОБА_2 - у Дніпропетровській області. Позивач перші два роки приїздив на вихідні, а потім все рідше і лише, щоб навідатись до дитини. Крім того, при розірванні шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 досягли взаємної згоди, що останній не буде претендувати на майно ОСОБА_2 .
При цьому суд першої інстанції вважав, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження ведення з відповідачем спільного господарства, участі у придбанні спірного майна, участі у сплаті боргів на придбання майна тощо. Спірне майно придбано відповідачем за власні кошти, кредитні кошти від заставленого майна, що належало їй до шлюбу з ОСОБА_1 , а під час шлюбу з останнім відбулась лише формальна реєстрація земельних ділянок та об`єкта нерухомого майна.
Дніпровський апеляційний суд постановою від 17 травня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - ОСОБА_4 задовольнив. 
Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2021 року скасував, позов ОСОБА_1 задовольнив частково.
Визнав право спільної сумісної власності за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на:
- земельну ділянку кадастровий номер 1221455400:02:001:0094, площею 0,0413 га на АДРЕСА_1 , набута на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер: НОМЕР_2 , виданого 14 жовтня 2014 року Реєстраційною службою Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 476455712214, номер запису про право власності 7329369);
- земельну ділянку кадастровий номер 1221455400:02:001:0245, площею 0,12 га на АДРЕСА_1 , набута на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер: НОМЕР_3 , виданого 27 грудня 2014 року Реєстраційною службою Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 542170012214, номер запису про право власності 8279981);
- житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, а саме: будинок літ. А загальною площею 147,2 кв. м (житлова - 60,3 кв. м), тераса літ. а, сарай літ. Б, вбиральня літ. В, яма зливна 3Я, колонка літ. К, замощення І, споруди № 1-4 на АДРЕСА_1 , набутий на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер: НОМЕР_3 , виданого 27 грудня 2014 року Реєстраційною службою Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 542170012214, номер запису про право власності 8279981);
- автомобіль HYUNDAI IX35 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Визнав за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину:
- земельної ділянки кадастровий номер 1221455400:02:001:0094, площею 0,0413 га на АДРЕСА_1 , набута на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер: НОМЕР_2 , виданого 14 жовтня 2014 року Реєстраційною службою Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 476455712214, номер запису про право власності 7329369);
- земельної ділянки кадастровий номер 1221455400:02:001:0245, площею 0,12 га на АДРЕСА_1 , набута на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер: НОМЕР_3 , виданого 27 грудня 2014 року Реєстраційною службою Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 542170012214, номер запису про право власності 8279981);
- житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, а саме: будинок літ. А загальною площею 147,2 кв. м (житлова - 60,3 кв. м), тераса літ. а, сарай літ. Б, вбиральня літ. В, яма зливна 3Я, колонка літ. К, замощення І, споруди № 1-4 на АДРЕСА_1 , набутий на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер: НОМЕР_3 , видану 27 грудня 2014 року Реєстраційною службою Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 542170012214, номер запису про право власності 8279981);
- автомобіль HYUNDAI IX35 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
У іншій частині позову про припинення права власності на автомобіль та стягнення компенсації відмовив.
Вирішив питання про розподіл судових витрат.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновок суду першої інстанції щодо придбання відповідачем за власні кошти спірного майна є недоведеним, оскільки доказів останнього матеріали справи не містять, а також такі висновки суду першої інстанції є лише припущенням.
Суд апеляційної інстанції вважав, що спірне майно, зокрема: житловий будинок, дві земельні ділянки та автомобіль, є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Оскільки відповідач презумпцію спільності майна подружжя не спростувала, тому наявні правові підстави для визнання цього майна спільною сумісною власністю сторін та визнання за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину спірного майна.
Разом із цим суд апеляційної інстанції вважав, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог про припинення права власності на автомобіль та стягнення компенсації, оскільки відповідач не надала своєї згоди на виплату грошової компенсації вартості частки автомобіля та відповідні кошти не були внесені на депозитний рахунок суду, тому суд визнав ідеальні частки на спірний автомобіль.
Верховний Суд постановою від 05 липня 2023 року касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - Агєєвої Е. О. задовольнив частково.
Постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 травня 2022 року скасував та передав справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Касаційний суд зазначив, що апеляційний суд фактично не вирішив чи мали місце обставини якими обґрунтовувались заперечення відповідача щодо набуття спірного майна за рахунок кредитних коштів в розмірі 130 000 дол. США і коштів отриманих відповідачем у фізичної особи в борг в розмірі 70 000 дол. США і не з`ясував джерела, за які було придане спірне майно, та якими доказами вони підтверджуються.
Та поза увагою апеляційного суду залишились обставини щодо набуття відповідачем права власності на земельну ділянку площею 0,0413 га на АДРЕСА_1 , кадастровий номер 1221455400:02:001:0094 в порядку приватизації і апеляційний суд не зробив правовий висновок з приводу того, чи підлягає така земельна ділянка поділу.
Висновки суду про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної власності на майно подружжя породжує обов`язок відповідача попередньо внести відповідну суму на депозитний рахунок суду, суперечать висновку, викладеному Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження                         № 14-182цс21).
Дніпровський апеляційний суд постановою від 12 грудня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково.
Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2021 року скасував.
Позов ОСОБА_1 задовольнив частково.
Визнав спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,12 га на АДРЕСА_1 , кадастровий номер 1221455400:02:001:0245 та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, будинок літ. А, загальною площею 147,2 кв. м, на АДРЕСА_1 .
Визнав за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності за кожним на 1/2 частку в праві власності на земельну ділянку площею 0,12 га, на АДРЕСА_1 , кадастровий номер 1221455400:02:001:0245 та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, будинок літ. А, загальною площею 147,2 кв. м, на АДРЕСА_1 .
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовив.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ОСОБА_2 не спростувала вимог позивача та не надала доказів у підтвердження обставин, якими вона обґрунтовувала свої заперечення щодо підстав для визнання спільною сумісною власністю земельної ділянки площею 0,12 га на АДРЕСА_1 , кадастровий номер 1221455400:02:001:0245 та житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, будинок літ. А, загальною площею 147,2 кв. м, на АДРЕСА_1 .
Вирішуючи спір в частині вимог про визнання спільною сумісною власністю подружжя земельної ділянки площею 0,0413 га на АДРЕСА_1 , кадастровий номер 1221455400:02:001:0094 суд виходив з того, що це майно отримане у власність відповідачем в порядку реалізації права на безоплатну приватизацію. У цій справі представник позивача - адвокат Патика А. В. визнав обставини якими відповідач обґрунтовувала свої заперечення в цій частині.
З урахуванням положень чинного законодавства за умовами якого окрема земельна ділянка одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, та беручи до уваги ставлення до цих позовних вимог з боку позивача, апеляційний суд вважав, що земельна ділянка площею 0,0413 га на АДРЕСА_1 , кадастровий номер 1221455400:02:001:0094, яка належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності від 14 жовтня 2014 року № НОМЕР_4 є об`єктом особистої приватної власності останньої.
Крім того, позивачем не доведені обставини щодо його участі грошовими коштами в придбанні спірного автомобіля HYUNDAI IX35, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . В судовому засіданні знайшли підтвердження обставини з приводу того, що відповідачу належав автомобіль TOYOTA RAV4 та були правові підстави для віднесення цього майна до особистої приватної власності ОСОБА_2 . Позивачем не спростовані обставини з приводу того, що саме за кошти виручені від продажу особистої приватної власності відповідача, останньою набуто у власність автомобіль HYUNDAI IX35, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який не може бути віднесено до спільної сумісної власності подружжя.
Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги
У січні 2024 року представник ОСОБА_2 - адвокат Агєєва Е. О. подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 грудня 2023 року, в якій просить оскаржене судове рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 скасувати, залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, визначені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження. 
Представник заявника зазначає, що суд апеляційної інстанції не врахував правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 22 лютого 2021 року у справі № 756/2527/16-ц, від 14 вересня 2022 року у справі № 534/1728/20. Суд апеляційної інстанції не в повній мірі дослідив обставини справи та докази і не надав належної їм оцінки.
Між сторонами фактично не існувало шлюбних відносин. Під час перебування у шлюбі, відповідач дійсно набула право власності на все спірне майно, що є предметом у цій справі, проте придбання вказаного майна відбулося виключно за особисті кошти відповідача.
ОСОБА_2 навела достатні дані для встановлення обставин придбання спірного майна за кошти, що належали їй особисто.
Позивачем не доведено факту участі в майновому забезпеченні сім`ї та будівництві будинку.
Апеляційний суд фактично не дослідив та не вирішив чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались заперечення відповідача щодо набуття спірного майна за рахунок кредитних коштів у розмірі 130 000 дол. США і коштів отриманих відповідачем у фізичної особи в борг з подальшим погашенням боргу шляхом продажу квартир, що належали їй на праві особистої власності та не врахував того, що позивачем взагалі жодним доказом не підтверджено його участі коштами в придбанні земельної ділянки з кадастровим номером 1221455400:02:001:0245 та у будівництві спірного будинку, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про визнання вказаних об`єктів спільною сумісною власністю подружжя.
Узагальнені доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У лютому 2024 року від представника ОСОБА_1 - адвоката Патика А. В. до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому він просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.
Зауважував, що відповідач не довела, що вона за особисті кошти будувала спірний будинок. Позивач надав докази отримання доходів під час перебування з відповідачем у шлюбі. Проте, ОСОБА_2 посилається на розписки про повернення боргу, бездоказові посилання на отримання коштів від батька.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Верховний Суд ухвалою від 23 січня 2024 року відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував справу із Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області.
03 квітня 2024 року цивільна справа № 175/3374/21 надійшла до Верховного Суду.
Фактичні обставини справи, з`ясовані судами
10 жовтня 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 611 зареєстрований шлюб.
ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 народилась дочка - ОСОБА_3 .
Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2018 року у справі № 200/12497/18 розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 147,2 кв. м, житловою площею 60,3 кв. м, на АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності від 27 грудня 2014 року індексний номер 31792524.
У повідомленні про початок виконання будівельних робіт на АДРЕСА_1 від 12 грудня 2011 року, зазначено, що відповідальним за виконання робіт по будівництву індивідуального житлового будинку є головний інженер ОСОБА_1 , генеральний підрядник ТОВ «Будпрофі».
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності у ОСОБА_2 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 147,2 кв. м на АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці площею 0,12 га, кадастровий номер 1221455400:02:001:0245, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд виникло на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_3 , виданого Реєстраційною службою Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області 27 грудня 2014 року.
Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ № 884659 земельна ділянка площею 0,12 га на АДРЕСА_1 , кадастровий номер 1221455400:02:001:0245 належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10 листопада 2010 року № 2416.
Земельна ділянка площею 0,0413 га на АДРЕСА_1 , кадастровий номер 1221455400:02:001:0094 належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності від 14 жовтня 2014 року № НОМЕР_4 ; проєкт землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки ОСОБА_2 погоджено Управлінням Держземагенства у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області 04 вересня 2014 року за рішенням Кіровської селищної ради від 03 липня 2014 року № 563-28/VІ.
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності у ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0413 га на АДРЕСА_1 , кадастровий номер 1221455400:02:001:0094 виникло на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_2 , виданого Реєстраційною службою Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області 14 жовтня 2014 року.
У витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку сформованому 09 вересня 2014 року, йдеться про реєстрацію проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 18 серпня 2014 року з приводу земельної ділянки площею 0,0413 га на АДРЕСА_1 , кадастровий номер 1221455400:02:001:0094, цільове призначення 01.03 землі сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства.
Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів, станом на 26 серпня 2021 року за ОСОБА_2 29 березня 2013 року зареєстровано транспортний засіб - автомобіль HYUNDAI IX35, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на підставі вантажно-митної декларації від 17 жовтня 2012 року № 125110003/2/124161 та довідки-рахунку серії ААВ № 147249 від 21 березня 2013 року; придбанню цього транспортного засобу передувала реалізація ОСОБА_2 транспортного засобу автомобілю TOYOTA RAV4 належного їй на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 від 31 серпня 2007року.
В письмовому звіті про оцінку земельної ділянки площею 0,0413 га на АДРЕСА_1 , кадастровий номер 1221455400:02:001:0094 визначено її ринкову вартість станом на 13 серпня 2021 року у розмірі 103 043 грн, що становило 3 849,42 дол. США.
Відповідно до письмового звіту про оцінку земельної ділянки площею 0,12 га на АДРЕСА_1 , кадастровий номер 1221455400:02:001:0245 ринкова вартість цієї земельної ділянки станом на 13 серпня 2021 року визначено у розмірі 315 168 грн, що становило 11 773,79 дол. США.
В письмовому звіті про оцінку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, будинок літ. А, загальною площею 147,2 кв. м, тераса літ. а, сарай літ. Б, вбиральня літ. В, яма зливна ЗЯ, колонку літ. К, замощення літ. І, споруди № 1-4, на АДРЕСА_1 визначено його ринкову вартість станом на 13 серпня 2021 року у розмірі 2 252 307 грн, що становило 84 139,89 дол. США.
Згідно з письмовим звітом про оцінку автомобіля HYUNDAI IX35, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 станом на 16 серпня 2021 року цей автомобіль коштував 334 360 грн.
Відповідно до договору іпотеки від 01 серпня 2008 року № 11379566000/11379572000/3 іпотекодавець ОСОБА_2 передала в іпотеку АКІБ «УкрСиббанк» квартиру АДРЕСА_3 в рахунок забезпечення виконання грошових зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту від 01 серпня 2008 року № 11379566000 про надання кредитних коштів в сумі 130 000 дол. США, що складало 629 863 грн, з строком повернення до 31 липня 2018 року.
Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в реєстр був внесений запис про іпотеку № 18698763 дата реєстрації 25 січня 2017 року на підставі договору іпотеки від 25 січня 2017 року № 118, на виконання договору про надання споживчого кредиту від 25 січня 2017 року, строк виконання основного зобов`язання 31 липня 2023 року, розмір зобов`язання 710 423,52 грн, іпотекодержатель АТ «УкрСиббанк», іпотекодавець ОСОБА_2 ; іпотека припинена 26 вересня 2018 року; інший запис про іпотеку № 18698763 дата реєстрації 25 січня 2017 року на підставі договору іпотеки від 01 серпня 2008 року № 5161, строк виконання основного зобов`язання 31 липня 2018 року, розмір зобов`язання 130 000 дол. США, іпотекодержатель АТ «УкрСиббанк», іпотекодавець ОСОБА_2 ; іпотека припинена 01 березня 2017 року.
01 серпня 2008 року ОСОБА_2 відповідно до змісту договору купівлі-продажу придбала у приватну власність квартиру АДРЕСА_4 за 352 640,00 грн.
Згідно з договором про надання споживчого кредиту з Правилами від 25 січня 2017 року № 11487307000 ОСОБА_2 отримала в АТ «УкрСиббанк» 710 423,52 грн, цільове призначення кредиту для погашення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, шляхом зарахування коштів на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_6 , з кінцевим терміном погашення 31 липня 2023 року; виконання зобов`язання забезпечено іпотекою, ОСОБА_2 передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_3 .
Матеріали справи містять довідку АТ «УкрСиббанк» від 15 травня 2018 року                  № 162/68-18-33 надану ОСОБА_2 про те, що вона як клієнт не має станом на дату складення довідки отриманих та непогашених кредитів в цьому банку.
Згідно з договором купівлі-продажу від 27 квітня 2005 року ВСВ № 632019 покупець ОСОБА_2 купила квартиру АДРЕСА_3 .
Відповідно до договору оренди від 12 листопада 2012 року ОСОБА_2 в період часу з 12 листопада 2012 року до 11 листопада 2013 року домовилась з ОСОБА_6 про здачу в оренду належної орендодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 27 квітня 2005 року ВСВ № 632019 квартири АДРЕСА_3 за 6 400 грн, що становило в еквіваленті 800 дол. США; додатковою угодою № 1, № 2, № 3, № 4 та № 5 до договору оренди строк оренди подовжено з 12 листопада 2013 року до 11 листопада 2014 року, з 12 листопада 2014 року до 11 листопада 2015 року, з 12 листопада 2015 року до 11 листопада 2016 року, з 12 листопада 2015 року до 11 листопада 2016 року, з 12 листопада 2016 року до 11 листопада 2017 року та з 12 листопада 2017 року до 11 листопада 2018 року.
Згідно з копією договору купівлі-продажу 23 листопада 2018 року ОСОБА_2 продала квартиру АДРЕСА_3 за 1 252 213 грн.
В розписці, наданій ОСОБА_2 , зазначено, що 23 листопада 2018 року ОСОБА_2 передала ОСОБА_7 70 000 дол. США в рахунок остаточного погашення боргу за договором позики від 16 вересня 2012 року. Також в період з 2013 року до 2018 року ОСОБА_2 повернула ОСОБА_7 60 000 дол. США.
Згідно з копією договору купівлі-продажу 14 березня 2019 року ОСОБА_2 продала квартиру АДРЕСА_4 за 909 987 грн.
За змістом трудової книжки НОМЕР_7 долученої до письмового пояснення адресованого апеляційному суду - ОСОБА_2 в період з 12 грудня 2006 року до       06 червня 2019 року працювала на посаді директора Приватного підприємства «Зручна подорож».
ОСОБА_1 долучив диплом про закінчення у 2005 році Київського національного університету будівництва і архітектури і отримання повної вищої освіти за спеціальністю «Промислове і цивільне будівництво» та здобуття кваліфікації інженер-будівельник.
Згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків ОСОБА_1 за період з 3 кварталу 2005 року до 3 кварталу 2018 року отримував заробітну плату в ТОВ «ІБК» Центробуд» 2005-2007 роки, ТОВ «Сосновий квартал» 2007-2008 роки, ТОВ «Укрспецмонтаж» 2008 році та ТОВ «Будпрофі», ТОВ «Будпрофі плюс» і ТОВ «Будпрофі груп»                              2009-2018 роки.
Позиція Верховного Суду 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Заявник оскаржує судове рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , тому Верховний Суд в іншій частині постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 грудня 2023 року не переглядає.
За частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України).
Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.
Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю (частина сьома статті 57 СК України).
Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Подібні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц, постановах Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 203/284/17, від 04 серпня 2021 року у справі № 553/2152/19.
Отже, для подружжя передбачено презумпцію спільності права власності. Ця презумпція може бути спростована й жінка та (або) чоловік можуть оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку.
Той з подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних, достовірних та допустимих доказів.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Апеляційний суд, оцінивши надані сторонами докази, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про те, що спірні земельна ділянка площею 0,12 га, кадастровий номер 1221455400:02:001:0245 та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 147,2 кв. м, належить сторонам на праві спільної сумісної власності, оскільки вищезазначене майно придбано за час перебування сторін у шлюбних відносинах. ОСОБА_2 не спростувала презумпцію спільності права власності подружжя на спірне майно, не надала належних доказів на підтвердження доводів про те, що на придбання зазначених спірних земельної ділянки та житлового будинку були надані її особисті кошти. За таких обставин суд апеляційної інстанції, врахувавши принцип рівності часток, дійшов правильного висновку про визнання за кожним зі сторін права власності на 1/2 частку спірних земельної ділянки та житлового будинку.
Саме по собі посилання на те, що між сторонами фактично не існувало шлюбних відносин, не є достатнім фактом підтвердження, що ОСОБА_2 придбала зазначені земельну ділянку та житловий будинок за рахунок особистих коштів.
Доводи касаційної скарги про те, що відповідач навела достатні дані для встановлення обставин придбання спірного майна за кошти, що належали їй особисто, а позивач не довів факту участі в майновому забезпеченні сім`ї та будівництві будинку, не приймаються до уваги, оскільки суд апеляційної інстанції, дослідивши надані сторонами докази, правильно оцінивши їх в сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про те, що  ОСОБА_2 не спростувала презумпцію спільності права власності подружжя на зазначене майно.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
Посилання в касаційній скарзі на те, що відповідач набула спірне майно за рахунок кредитних коштів та коштів отриманих від фізичної особи в борг є безпідставними, оскільки ОСОБА_2 не підтвердила придбання спірних земельної ділянки (кадастровий номер 1221455400:02:001:0245) та житлового будинку саме за рахунок цих коштів, про що зазначав й апеляційний суд.
Аргументи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції не врахував правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 22 лютого 2021 року у справі № 756/2527/16-ц, від 14 вересня 2022 року у справі № 534/1728/20 колегія суддів відхиляє, оскільки висновки у цих справах і у справі, що переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст спірних правовідносин, є різними, у зазначених справах суди виходили з конкретних обставин та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.
Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Висновок за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржене судове рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.
Щодо судових витрат 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 401, 406, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Агєєвої Елли Олегівни залишити без задоволення.
Постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 грудня 2023 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:	І. В. Литвиненко	
 	 	
 	А. І. Грушицький	
 	 	
 	Є. В. Петров