постанова
ІМЕНЕМ УКРАЇНи
08 квітня 2025 року
м. Київ
справа № 473/1832/22
провадження № 51-4118км24
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                      ОСОБА_1 ,
суддів                                                  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання    ОСОБА_4 , 
засудженого                                    ОСОБА_5     (в режимі відеоконференції),
захисника                                         ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
прокурора                                         ОСОБА_7 ,                                           
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 січня 2024 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 22 травня 2024 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Молочанська Запорізької області та мешканця                          м. Вознесенська Миколаївської області,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185Кримінального кодексу України  (далі - КК).
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами обставини
За вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області                          від 17 січня 2024 року, залишеним без змін ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 22 травня 2024 року, ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за ч. 4 ст. 185 КК до покарання у виді 5 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК до цього покарання частково приєднано невідбуту ОСОБА_5 частину покарання за вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17.01.2024 та остаточно визначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.
Стягнуто процесуальні витрати, вирішено долю речових доказів. 
Районний суд установив, що ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_8 (провадження щодо якого закрито у зв`язку зі смертю) у невстановлений час доби 27, 28 та 29 червня 2022 року шляхом проникнення до домоволодіння на АДРЕСА_1 таємно викрали майно потерпілої ОСОБА_9 та завдали їй майнової шкоди, зокрема:
- 27.06.2022 викрали телевізор «Samsung UE32Т5302 SMART ТV» вартістю                 7133 грн; 
- 28.06.2022 повторно викрали мікрохвильову піч «Grunhelm 20МХ701 - W» вартістю 1600 грн;
29.06.2022 повторно викрали 2 алюмінієві каструлі вартістю 540 грн.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У поданій касаційній скарзі захисник  ОСОБА_6  просить скасувати оскаржувані вирок та ухвалу через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
На обґрунтування своїх вимог зазначає, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій у судових рішеннях про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого злочину ґрунтуються лише на показаннях допитаного в суді свідка ОСОБА_10 , який не був очевидцем скоєного.
Стверджує, що всі письмові докази у кримінальному провадженні як окремо, так і в сукупності не вказують на причетність ОСОБА_5 до викрадення майна потерпілої і стосуються лише виявлення, вилучення та опису викрадених речей і їх процесуального долучення до матеріалів кримінального провадження.
Вказує, що висновки судів обох інстанцій в оскаржуваних рішеннях про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину поза розумним сумнівом є помилковими, адже без належної оцінки та обґрунтування судами безпідставно відхилено показання засудженого про його непричетність до вчинення крадіжок, який визнав свою вину лише в тому, що допоміг           ОСОБА_8 збути викрадене майно, тобто у вчиненні кримінального  правопорушення, передбаченого ст. 198 КК. 
Зазначає, що суд першої інстанції у вироку формально вказав на те, що надані ОСОБА_5 показання в судовому засіданні є його спробою уникнути кримінальної відповідальності за скоєне. На переконання захисника, використання судом у справі факту смерті ОСОБА_8 в обґрунтування свого висновку про винуватість засудженого у вчиненому є лише припущенням, оскільки невідомо які показання міг-би дати у суді ОСОБА_8 при його допиті, якби він був живий або ж взагалі відмовився давати показання на підставі ст. 63 Конституції України.
Вважає, що при перегляді вироку за апеляційною скаргою сторони захисту суд апеляційної інстанції формально перевірив наведені в ній доводи, не здійснив їх належний аналіз та аналіз доказів у справі, і не навів у своєму рішенні  переконливі мотиви на його обґрунтування, а тому ухвала цього суду не відповідає вимогам ст. 370 та 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) і не є законною та обґрунтованою. 
Позиція учасників у суді касаційної інстанції
Засуджений та захисник підтримали вимоги касаційної скарги.
Прокурор вважала, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвала апеляційного суду скасуванню з призначенням нового розгляду у цьому суді.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, наведені в касаційних скаргах, колегія суддів (далі - Суд) дійшла висновку про таке. 
Положеннями ст. 433 КПК визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу; переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (ст. 412 КПК).
Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ухвала апеляційного суду - це рішення суду вищого рівня стосовно законності, обґрунтованості та вмотивованості рішення суду першої інстанції, що перевіряється в апеляційному порядку, тому, безумовно, повинна відповідати вимогам ст. 370 КПК.
Частиною 2 ст. 419 КПК визначено, що при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою. Тобто суд апеляційної інстанції має перевірити та проаналізувати всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, зіставити їх з наявними у справі матеріалами та дати на кожен доречний і важливий аргумент сторони вичерпну відповідь у своєму рішенні.
Суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка зобов`язана перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції, і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження обставин й оцінки доказів з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 КПК.
Недотримання цих положень є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке тягне за собою скасування судового рішення.
При перегляді вироку за апеляційною скаргою захисника суд апеляційної інстанції цих вимог закону не дотримався.
Так, не погодившись із вироком, захисник  ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій наводив доводи щодо неправильного встановлення судом першої інстанції фактичних обставин кримінального провадження, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність і просив змінити це рішення в частині правової кваліфікації дій ОСОБА_5 та перекваліфікувати його дії на ст. 198 КК призначивши покарання в межах санкції вказаної норми.
На обґрунтування своїх вимог зазначав про те, що:
- висновки суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення ґрунтуються виключно на припущеннях і не підтверджуються доказами дослідженими в суді;
-  свідок ОСОБА_10 не був очевидцем викрадення майна потерпілої, а лише бачив ОСОБА_5 та ОСОБА_8 біля її будинку в один із днів червня;
- зібрані органом досудового розслідування докази у справі стосуються виключно виявлення, вилучення та опису викрадених у потерпілої речей і їх процесуального долучення до матеріалів провадження.
Однак, як убачається зі змісту ухвали апеляційного суду, цей суд обмежившись лише загальними формулюваннями про доведеність винуватості                     ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК належним чином доводів апеляційної скарги не перевірив і не навів у своєму рішенні переконливих мотивів та обґрунтованих підстав на їх спростування.
При цьому апеляційний суд в ухвалі вказав, що вкримінальному провадженні відсутні прямі докази на підтвердження винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого злочину, однак сукупність інших належних і допустимих непрямих доказів у провадженні та непослідовність показань ОСОБА_5 в суді щодо обставин набуття майна потерпілої ОСОБА_9 , «поза розумним сумнівом» свідчать про вчинення крадіжки саме ОСОБА_5 у змові з ОСОБА_8 .
Однак, які саме належні і допустимі непрямі докази підтверджують «поза розумним сумнівом» доведеність вчинення ОСОБА_5 крадіжки майна потерпілої суд апеляційної інстанції у своєму рішенні не конкретизував і зі змісту вироку таких не вбачається. 
Також суд апеляційної інстанції залишив поза увагою те, що засудженому інкримінується вчинення крадіжок 27, 28 та 29 червня 2022 року (три епізоди ), а свідок ОСОБА_10 в суді пояснив, що бачив ОСОБА_8 та                 ОСОБА_5 біля будинку потерпілої в один із днів червня 2022 року, однак не зміг згадати коли саме.
Не надано судом апеляційної інстанції і належної оцінки показанням засудженого про його непричетність до вчинення крадіжок, не встановлено де саме він перебував у вказані дні та не з`ясовано обставин його зустрічі зі свідком ОСОБА_10 в один із днів червня 2022 року, про що стверджував у суді останній. Вказані суперечності в показаннях засудженого та свідка, а також сумніви у правдивості їх свідчень не були усунуті судом першої інстанції шляхом їх перехресного допиту в судовому засіданні.  
Таким чином, висновки судів обох інстанцій в судових рішеннях про нібито непослідовні показання засудженого ОСОБА_5 , які суди оцінили як обрану ним форму захисту від висунутого обвинувачення, намір приховати свої  дії та уникнути кримінальної відповідальності за скоєне, належно не обґрунтовані. 
За таких обставин ухвала апеляційного суду не є належним чином обґрунтованою та вмотивованою, яка відповідає вимогам статей 370 та              419 КПК.
Вказані порушення є істотними, які перешкодили суду ухвалити у справі законне та обґрунтоване судове рішення.    
Відповідно до положень статей 436 та 438 КПК істотне порушення вимог кримінального процесуального закону є підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді касаційної інстанції та призначення нового розгляду в суді першої чи апеляційної інстанції.
Оскільки ці порушення можуть бути усунуті судом апеляційної інстанції при новому перегляді вироку шляхом використання наданих процесуальних повноважень, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу захисника задовольнити частково, скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у цьому суді.
При новому розгляді суду апеляційної інстанції, з урахуванням наданих процесуальних можливостей, необхідно усунути допущені порушення, ретельно перевірити доводи апеляційної скарги захисника, у тому числі шляхом проведення перехресного допиту ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_10 для повного з`ясування обставин за яких останній бачив ОСОБА_5 і ОСОБА_8 біля будинку потерпілої, усунути усі сумніви та суперечності в їхніх показах, уважно перевірити показання  ОСОБА_5 щодо його сприяння  ОСОБА_8 у реалізації викраденого майна, в разі необхідності перевірити інші докази у кримінальному провадженні, та з додержанням вимог статей 370, 419, 439 КПК ухвалити у справі законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції розглядає питання про обрання запобіжного заходу під час скасування судового рішення і призначення нового розгляду у суді першої чи апеляційної інстанції. 
Зважаючи на те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі та з метою забезпечення оперативного розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції, колегія суддів вважає  необхідним обрати ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Задовольнити частково касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 .
Ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 22 травня 2024 року стосовно ОСОБА_5 скасувати і призначити новий розгляд у цьому суді.
Обрати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів.  
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

 
___________________                           ___________________                     _________________ 
ОСОБА_1                                     ОСОБА_2                                    ОСОБА_3