КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

Справа № 753/6098/24                                                                                    Головуючий у І інстанції Лужецька О.Р.
Провадження №22-ц/824/6866/2025                                                               Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
14 травня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
судді-доповідача Таргоній Д.О.,
суддів: Голуб С.А., Слюсар Т.А.,
за участі секретаря Доброванової О.В.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Ковриженка Олексія Олександровича на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, -
 
ВСТАНОВИВ:
 
У березні 2024 року ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до   ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, в обгрунтування якого зазначив, що з 21.06.2003 вони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 31.03.2021 року.
За час спільного проживання у шлюбі сторонами було набуто нерухоме та рухоме майно у спільну сумісну власність. 
Оскільки вони не дійшли згоди стосовно користування та розпорядження набутим під час шлюбу спільним майном та боргами, позивач просив суд в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя:
- здійснити поділ у рівних частках між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільних боргових зобов`язань за кредитним договором №571/П/99/2008-840 від 02 вересня 2008 року, укладеним між ВАТ «Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_5 ;
- визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки Toyota, модель Corolla, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 ;
- стягнути з   ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію за часткове погашення спільного боргового зобов`язання за кредитним договором №571/П/99/2008-840 від 02 вересня 2008 року, укладеним між ВАТ «Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_5 в розмірі 73 900 грн.
Ухвалою суду від 17.04.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
У травні 2024 року ОСОБА_2 подала зустрічний позов до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь грошову компенсацію вартості частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль марки Toyota, модель Corolla, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 в розмірі 150 430 грн.
В обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначила, що погоджується з позовною вимогою ОСОБА_1 про визнання за ним в порядку поділу спільного майна подружжя права власності на автомобіль марки Toyota, модель Corolla, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , оскільки він перебуває у володінні та користування останнього, однак просить стягнути з відповідача за зустрічним позовом грошову компенсацію вартості частки у праві спільної сумісної власності на даний автомобіль в розмірі 150 430 грн, яка визначена на підставі Звіту про оцінку майна, складеного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Оціночна компанія Реал Естейт Сіті».
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 05 грудня 2024 року позовні вимоги за первісним та зустрічним позовами задоволено частково.   
В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя здійснено поділ у рівних частках між ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 спільних боргових зобов`язань за кредитним договором №571/П/99/2008-840 від 02 вересня 2008 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_5 .
В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки Toyota, модель Corolla, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .
Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь  ОСОБА_2  грошову компенсацію вартості частки у праві спільної сумісної власності на автомобільмарки Toyota, модель Corolla, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1  в розмірі 111 490,00 гривень. В іншій частині позовних вимог за первісним та зустрічним позовом відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2  на користь держави судовий збір в сумі 1 211 гривень.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсації частини погашеного грошового зобов'язання в сумі 73 900,00 грн, з апеляційною скаргою в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся його представник - адвокат Ковриженко О.О.
Вважає висновки суд першої інстанції в оскаржуваній частині неправильними, такими що не відповідають вимогам матеріального права.
Вказує на помилковість висновку суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не є майновим поручителем, а лише поручителем відповідно до укладеного між ним і Банком договору поруки, а відтак вимоги Закону України «Про іпотеку» у спірних правовідносинах не застосовуються.
Звертає увагу на правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 03 листопада 2023 року у справі №308/7268/17, від 01 вересня 2022 року у справі №295/9244/17.
Просив рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05 грудня 2024 року змінити, первісні позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити повністю. В порядку поділу майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1   компенсацію за часткове погашення спільного боргового зобов`язання за кредитним договором №571/П/99/2008-840 від 09.09.2008 року в розмірі 73 900,00 грн. Врешті оскаржуване рішення просив залишити без змін.
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Ковриженко О.О. підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 та її представник - адвокат Чумакова Т.К. проти задоволення апеляційної скарги заперечували, посилаючись на необґрунтованість доводів скарги, просили залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині відмови в задоволенні його позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 компенсації за часткове погашення спільного боргового зобов`язання, яке виникло на підставі Кредитного договору №571/П/99/2008-840 від 09.09.2008 року.
Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині зазначеним вимогам процесуального законодавства відповідає.
Так, судом першої інстанції встановлено, що з  21.06.2003 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 31.03.2021.
В період шлюбу сторони набули у спільну власність квартиру АДРЕСА_1 , а також автомобіль марки Toyota, модель Corolla, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , який був зареєстрований за ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .
Також встановлено, що 02.09.2008 між ВАТ «Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір № 571/П/99/2008-840, відповідно до умов якого Банк надав ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 305 700 дол. США на придбання нерухомого майна.
У забезпечення виконання кредитних зобов`язань за договором № 571/П/99/2008-840 02.09.2008 між Банком та ОСОБА_1 був укладений договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_1 поручився перед кредитором за належне виконання ОСОБА_5 взятих на себе зобов`язань, що витикають з кредитного договору.
Внаслідок неналежного виконання зобов`язань за кредитним договором № 571/П/99/2008-840 від 02.09.2008 Банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості.
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва № 753/13128/15 від 21.12.2015 позов ВАТ «Комерційний банк «Надра» задоволено.Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором № 571/П/992008-840 від 02.09.2008 р. в розмірі 3 019 067,87 грн.
06.05.2020 на виконання рішення Дарницького районного суду № 753/13128/15 видано виконавчий лист.
Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Бережного Я.В. 03.06.2020 відкрито виконавче провадження НОМЕР_3 з виконання виконавчого листа № 753/13128/15, виданого Дарницьким районним судом м. Києва про солідарне стягнення з ОСОБА_5 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором № 571/П/992008-840 від 02.09.2008 р. в розмірі 3 019 067,87 грн.
З Акту про проведення електронних торгів від 16.08.2022 вбачається під час примусового виконання виконавчого листа №753/13128/15 відбулась реалізація належного боржнику, ОСОБА_1 нерухомого майна, а саме земельної ділянки, отриманої внаслідок приватизації, площею 2 га, за адресою: Київська обл., Кагарлицький район, с/р Буртівська, кадастровий номер 3222281200:03:303:0054 за ціною 184 400 грн.
Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 обґрунтовував свої вимоги про стягнення з відповідачки компенсації за часткове погашення боргу тим, що таке погашення ним здійснено за рахунок майна, належного йому на праві особистої приватної власності.
Відмовляючи в задоволенні позову в цій частині, суд першої інстанції, пославшись на положення частин першої, другої статті 556 ЦК України, вказав, що до поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні лише в разі повного виконання поручителем забезпеченого порукою кредитного зобов`язання. Часткове виконання ОСОБА_1 солідарного обов`язку з погашення боргового зобов'язання не надає йому право вимоги до відповідача про компенсацію частини сплаченої суми.
Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та гуртуються на вимогах чинного законодавства.
Виходячи зі змісту статей 60, 65 СК України, при поділі майна подружжя враховуються також борги подружжя за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.
Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, а тому якщо боргові зобов`язання підтверджуються наявними у справі доказами, такі боргові зобов`язання повинні ураховуватися при поділі майна подружжя.
Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19).
Виконання кредитних зобов`язань, які виникли у обох з подружжя, за рахунок особистих коштів одного з них (у тому числі і частково) може бути підставою для вимог до іншого подружжя, в тому числі і за правилами статті 544 ЦК України.
Відповідно до статті 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов`язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці.
Зазначена компенсація може бути стягнута лише у разі погашення за особисті кошти кредитної заборгованості, що узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеним у постанові від 07 вересня 2016 року у справі № 6-801цс16 та постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 712/6574/16-ц.
Відповідно до частин першої, другої статті 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання, а кредитор після виконання поручителем зобов`язання, забезпеченого порукою, повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов`язок боржника.
Правовий аналіз частин першої, другої статті 556 ЦК України дає підстави для висновку про те, що наслідки, передбачені в цій нормі, настають лише в разі повного виконання поручителем забезпеченого порукою кредитного зобов`язання. Цей висновок узгоджується з пунктом 3 частини першої статті 512 ЦК України, який передбачає подібний спосіб заміни кредитора в зобов`язанні внаслідок виконання обов`язку боржника поручителем.
Суд першої інстанції, надаючи оцінку доводам позивача ОСОБА_1 у цій частині, правильно звернув увагу, що заборгованість в межах виконавчого провадження була стягнута з ОСОБА_1 , як з поручителя на підставі договору поруки, укладеного між ним та Банком в забезпечення виконання кредитних зобов`язань  ОСОБА_2 , що встановлено рішенням Дарницького районного суду м. Києва у цивільній справі № 753/13128/15.
Укладаючи договір поруки, ОСОБА_1 поручився перед кредитором за виконання ОСОБА_2 обов`язку з повернення кредитної заборгованості, погодившись на солідарну відповідальність за виконання грошового зобов`язання разом із боржником.
Колегія суддів апеляційного суду відхиляє, як необґрунтовані, доводи апеляційної скарги про необхідність застосування в даній справі положень Закону України «Про іпотеку», оскільки правовідносини, що виникли між сторонами у даній справі, не випливають із договору іпотеки.
Наведені в апеляційній скарзідоводи не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини.
В своєму рішенні у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, ЄСПЛ зазначив про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції й зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Верховний Суд у постанові від 24 квітня 2020 року у справі № 554/2491/17 зазначив наступне:
«Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.
Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є майже ідентичними доводам апеляційної скарги заявника, яким судом апеляційної інстанції надана належна оцінка, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.»
З огляду на зазначене, апеляційний суд вважає відсутніми підстави для повторного наведення тих доводів і аргументів, якими керувався суд першої інстанції при вирішенні даної справи, і з якими в повній мірі погоджується колегія суддів апеляційного суду.
Таким чином, при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які були б підставою для скасування рішення суду першої інстанції не встановлено, відтак апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ковриженка Олексія Олександровича залишити без задоволення.
Рішення Дарницького районного  суду м. Києвавід 05 грудня 2024 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 28 травня 2025 року.

 
 
Суддя-доповідач                                                                 Таргоній Д.О.
  
  Судді:                                                                         Голуб С.А.
 
                                                                                     Слюсар Т.А