ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

17 березня 2025 року	  м. Одеса	Справа № 916/2145/24	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Діброви Г.І.
суддів:  Колоколова С.І., Савицького Я.Ф.

секретар судового засідання: Ісмаілова А.Н.

за участю представників учасників справи:
від прокуратури - Ейсмонт С.О. на підставі посвідчення;
від Одеської міської ради – Асташенкова  О.І. на підставі самопредставництва;
від Товариства з обмеженою відповідальністю «СКЛОПОЛІС ПЛЮС», м. Одеса- не з`явився;
від ОСОБА_1 , м. Одеса-не з`явився;
від ОСОБА_2 , м.Чорноморськ, Одеської області-не з`явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СКЛОПОЛІС ПЛЮС», м. Одеса
на рішення Господарського суду Одеської області від 26.11.2024 року м. Одеса, суддя першої інстанції Лічман Л.В., повний текст складено та підписано 18.12.2024 року
у справі № 916/2145/24
за позовом: Заступника керівника Малиновської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради
до відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальністю «СКЛОПОЛІС ПЛЮС», м. Одеса
до відповідача 2:   ОСОБА_1 , м. Одеса
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: ОСОБА_2 , м. Чорноморськ, Одеської області
про визнання акту приймання-передачі недійсним, визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

У травні 2024 року Заступник керівника Малиновської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою, в якій просив:
визнати акт приймання-передачі від 22.09.2020 року до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «СКЛОПОЛІС ПЛЮС», м. Одеса, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Т.А. та зареєстрований в реєстрі за № 2096 та № 2097, недійсним;
визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 54210671 від 23.09.2020 року, прийняте державним реєстратором Юридичного департаменту Ради Коломаченко К.А., щодо реєстрації за Товариством з обмеженою відповідальністю «СКЛОПОЛІС ПЛЮС», м. Одеса права власності на нерухоме майно - нежитлове приміщення загальною площею 863,3 кв.м, що розташоване за адресою: м.Одеса, вул. Бугаївська,37-Б (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 2150837351101).
В обґрунтування позовних вимог прокурором зазначено, що акт приймання-передачі як правочин слід визнати недійсним через відсутність права власності особи на майно, яке передано нею до статутного капіталу товариства. У зв`язку із чим прокурор вважає, що і реєстрація за Товариством з обмеженою відповідальністю  «СКЛОПОЛІС ПЛЮС'», м.Одеса права власності на передане за актом нерухоме майно також є незаконною.
Окрім наведеного, прокурором у позовній заяві обґрунтовано підстави для представництва ним у даній справі інтересів держави.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 26.11.2024 року у справі №916/2145/24 позовні вимоги задоволено повністю; визнано недійсним акт приймання-передачі від 22.09.2020 року до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «СКЛОПОЛІС ПЛЮС», м. Одеса, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Т.А. та зареєстрований в реєстрі за № 2096 та № 2097; визнано незаконним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 54210671 від 23.09.2020 р., прийняте державним реєстратором юридичного департаменту Одеської міської ради Коломаченко Катериною Андріївною, щодо реєстрації за Товариством з обмеженою відповідальністю «СКЛОПОЛІС ПЛЮС'» (код 43832229) права власності на нерухоме майно - нежитлове приміщення загальною площею 863,3 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 2150837351101). Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «СКЛОПОЛІС  ПЛЮС» , м. Одеса судовий збір у розмірі 3028 грн.; стягнуто з ОСОБА_1 , м. Одеса  3028 грн. судового збору.
Задовольняючи  прокурору позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив  про те, що з оспорюваного акту приймання-передачі майна до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «СКЛОПОЛІС ПЛЮС'», м. Одеса вбачається, що він, як правочин, має дефекти змісту, адже за  відповідачем 2 незаконно зареєстровано право власності на самочинно збудовані нежитлові приміщення загальною площею 863,3 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , з огляду на що вона не могла вносити назване нерухоме майно до статутного капіталу Товариству з обмеженою відповідальністю «СКЛОПОЛІС ПЛЮС'», м. Одеса. Крім того, на підставі ст.391 Цивільного кодексу України судом першої інстанції  визнано незаконним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 54210671 від 23.09.2020 року,  прийняте державним реєстратором юридичного департаменту ради Коломаченко К.А., щодо реєстрації за Товариством з обмеженою відповідальністю «СКЛОПОЛІС ПЛЮС'», м. Одеса права власності на нерухоме майно - нежитлові приміщення загальною площею 863,3 кв.м за адресою: м. Одеса, вул. Бугаївська, 37-Б, оскільки для реєстрації за Товариством права власності не існує жодних правових передумов.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю «СКЛОПОЛІС ПЛЮС», м. Одеса  з рішенням суду першої інстанції не погодилося, тому звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило суд рішення Господарського суду Одеської області від 26.11.2024 року у справі №916/2145/24 скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимогах прокурора у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи. 
Зокрема,  відповідач-1 зазначає, що,  не надавши можливість Одеській міській раді відреагувати та вжити можливих заходів протягом розумного строку та у встановленому законом порядку, прокурор в порушення приписів ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», безпідставно звернувся до суду, не надавши при цьому доказів факту невжиття Одеською міською радою заходів на захист інтересів держави протягом розумного строку; обставин, які б свідчили про те, що інтереси держави потребували невідкладного захисту.
Отже, на думку скаржника, порушення прокурором при зверненні до суду вимог ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» свідчить про незаконне втручання прокурора у діяльність іншого органу, а саме,  Одеської міської ради.
У зв`язку із чим скаржник вважає, що прокурором не доведено законодавчо встановленого факту порушення інтересів держави, бездіяльності уповноваженого органу, тому підстави для представництва прокурором інтересів держави у даній справі відсутні і що судом першої інстанції неправильно встановлена наявність у прокурора підстав для звернення з позовом до суду в інтересах держави.
Також, скаржник стверджує, що Товариство з обмеженою відповідальністю є самостійним суб`єктом господарювання, статутний капітал якого сформовано за рахунок нерухомого майна, а саме, нежитлового приміщення, загальною площею 863,3 кв.м., яке знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Бугаївська, 37-Б.
Скаржник зазначає, що згідно п. 2 Акту приймання-передачі частини частки ОСОБА_1 засвідчує факт отримання повного розрахунку від ОСОБА_2 за продаж частини частки в розмірі 75% у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «СКЛОПОЛІС ПЛЮС», м. Одеса.
Отже, за твердженням скаржника, визнаючи акт прийому-передачі майна недійсним та скасовуючи державну реєстрацію права власності, Товариство буде позбавлено статутного фонду, який сформовано за рахунок спірного майна, також автоматично буде позбавлено ОСОБА_2 на отримання компенсації за належну йому частку в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «СКЛОПОЛІС ПЛЮС», м. Одеса.
При цьому,  скаржник  наголошує, що фактично приміщення, придбане ОСОБА_1 , право власності на яке не оспорюється, також внесено у статутний капітал Товариства, а тому останнє не позбавлено права звернутися з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та передачі земельної ділянки в оренду та в подальшому отримання дозвільних документів у сфері будівництва.
Крім того, скаржник, посилаючись на правову позицію Верховного Суду, зазначає, що за обставин, коли право власності на самочинно побудоване нерухоме майно зареєстровано за певною особою без дотримання визначеного статтею 376 Цивільного кодексу України порядку, задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на таке майно, або вимоги про скасування державної реєстрації прав, або вимоги про припинення права власності тощо у встановленому законом порядку не вирішить юридичну долю самочинно побудованого майна. Отже, належними вимогами, які може заявити особа - власник земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, для захисту прав користування та розпорядження такою земельною ділянкою, є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно.
Отже, на думку скаржника,  прокурором  було обрано неправильний спосіб захисту.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.02.2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «СКЛОПОЛІС ПЛЮС», м. Одеса на рішення Господарського суду Одеської області від 26.11.2024 року, справу призначено до судового розгляду.
21.02.2025 року через підсистему електронний суд до Південно-західного апеляційного господарського суду від  Миколаївської окружної  прокуратури  надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому прокурор просив суд апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СКЛОПОЛІС ПЛЮС», м. Одеса на рішення Господарського суду Одеської  області від 26.11.2024 року залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Зокрема, у відзиві  прокурор зазначає, що  з моменту спрямування запиту в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» від 22.01.2024 (запит в межах процедури встановлення наявності підстав для представництва інтересів громади в порядку господарського судочинства, з урахуванням судових рішень у справі №521/21884/21) до моменту звернення до суду прокурора із позовом (15.05.2024) минуло майже 4 місяці, протягом яких уповноваженими органами міської ради повідомлялось, що додаткові заходи судового захисту ними не вживались.
За вимогами ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Права та інтереси територіальної громади міста Одеси, як власника земельної ділянки за адресою: м. Одеса, вулиця Бугаївська, 37-Б, залишились незахищеними за наслідками розгляду справи № 521/21884/21. Натомість, Одеська міська рада, як представницький орган територіальної громади міста Одеси, заходів щодо захисту інтересів власника земельної ділянки засобами судового захисту майнових інтересів громади не здійснила.
Відтак,  прокурор, посилаючись на низку правових позицій Верховного Суду зазначає, що твердження про ненадання прокурором строку для самостійного захисту інтересів громади міською радою повністю спростовується наведеними доводами та доказами.
З огляду на наведене прокурор вважає, що доводи, відповідача про незаконність оскаржуваного судового рішення через відсутність у прокурора підстав для представництва повністю спростовується.
Крім того, прокурор наголошує, що поведінка Товариства з обмеженою відповідальністю  «СКЛОПОЛІС ПЛЮС» не є добросовісною, позаяк останнім свідомо допущено порушення законодавства. Так, Товариство усвідомлено розуміло при включенні до статутного капіталу об`єкту нерухомого майна, нерозривно пов`язаного з земельною ділянкою, за адресою: м. Одеса, вул. Бугаївська, 37-Б, що попередній його власник, ОСОБА_1 , не мала жодного права на земельну ділянку під цими будівлями.
Очевидним доказом цього є відсутність в правочині про набуття спірного майна вказівки на розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на нежитлові будівлі (що в силу 2 ст. 377 Цивільного кодексу України є істотними умовами цього правочину).
Крім того,  прокурор наголошує, що ОСОБА_1 на підставі рішення засновника від 21.09.2020 одноосібно створено Товариство з обмеженою відповідальністю «СКЛОПОЛІС ПЛЮС», єдиним засновником якого вона й стала.
Отже, на думку прокурора,  визнання недійсним акту приймання-передачі від 22.09.2020 до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «СКЛОПОЛІС ПЛЮС», посвідчеиого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Т.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 2096 та № 2097, визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 54210671 від 23.09.2020, прийнятого державним реєстратором юридичного департаменту Одеської міської ради Коломаченко К. А., щодо реєстрації за Товариством з обмеженою відповідальністю «СКЛОПОЛІС ПЛЮС» , м. Одеса права власності на нерухоме майно – нежитлове приміщення загальною площею 863,3 кв.м, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Бугаївська, 37-Б  за оскаржуваним рішенням суду, не становить втручання з боку держави у право власності на мирне володіння майном, з огляду на його законність (таке втручання повністю відповідає нормам національного законодавства), відповідність «суспільному» та «публічному» інтересу, та пропорційність визначеним цілям (повернення земельної ділянки, яка є об`єктом права власності Українського народу, переважає над правом приватної власності юридичної особи, що набула таке право недобросовісно: усвідомлено розуміючи самочинність забудови цього майна.
Щодо посилання скаржника на практику, наведену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.11.2023 № 916/1174/22,  прокурор зазначає, що  оскаржуваним судовим рішенням цілком доречно вказано, що у знесенні самочинного реконструйованого об`єкту на теперішній час немає необхідності, позаяк його не існує внаслідок виконання розпорядження Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради «Про демонтаж залізобетонних елементів та лінійних споруд з піноблоків на земельній ділянці за адресою: м. Одеса, вул. Бугаївська, 37-Б» від 21.04.2021 № 169/01-06. Водночас, існуюча реєстрація права власності надасть змогу відповідачу розпорядитись вказаним майном на користь сторонніх осіб, претендувати на отримання земельної ділянки для «експлуатації та обслуговування» неіснуючого майна в силу вимог ч. 2 ст. 134 Земельного кодексу України, що потягне більші перепони для міської ради у володінні земельної ділянкою та повторне звернення за судовим захистом.           Також, прокурор наголошує, що на відміну від справи № 916/2145/24, у справі № 916/1174/22 об`єкт самочинного будівництва був наявний, з чим Велика палата Верховного Суду й пов`язувала відсутність такої вимоги як знесення об`єкту самочинного будівництва та неефективність заявлення лише вимоги про скасування рішення державного реєстратора.
Посилаючись на правову позицію Верховного Суду,  прокурор зазначає, що  якщо суд дійшов висновку, що право власності позивача на земельну ділянку було порушено незаконною реєстрацією права власності на нерухоме майно за відповідачами, з якими позивач не перебував у зобов`язальних відносинах, державний реєстратор на підставі судового рішення про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, яке набрало законної сили, проводить державну реєстрацію припинення права власності відповідачів, що усуває для позивача перешкоди у здійсненні ним правомочності розпоряджатись своїми земельними ділянками.
Інші учасники справи своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористались, відзиви на апеляційну скаргу, не надали, що згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскарженого рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
В судовому засіданні, представники прокуратури та  Одеської міської ради заперечували проти задоволення апеляційної скарги відповідача-1 з мотивів, що викладені письмово у відзиві, просили суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Представники інших учасників справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, про що свідчать наявні у матеріалах справи довідки про доставку до їх електронних кабінетів ухвали про відкриття апеляційного провадження, а також рекомендованим повідомленням про вручення ухвали. Про причини неявки в судове засідання не повідомили, будь-яких заяв чи клопотань суду не надали.
Згідно із нормами ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, учасники справи скористались своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, затягування строку розгляду скарги в даному випадку може призвести до порушення прав осіб, які з`явилися до суду апеляційної інстанції, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності інших представників учасників справи.
Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Заслухавши пояснення прокурора та представника Одеської міської ради, обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «СКЛОПОЛІС ПЛЮС», м. Одеса не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 26.11.2024 року  у справі №916/2145/24 не потребує скасування, з огляду на наступне.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

20.08.2020 року державним реєстратором Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Турецьким О.С. прийнято рішення № 53704273 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на нерухоме майно - нежитлове приміщення загальною площею 863,3 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 2150837351101).
Рішенням № 1 засновника Товариства з обмеженою відповідальністю «СКЛОПОЛІС ПЛЮС'» від 21.09.2020 року  сформовано статутний капітал названого товариства за рахунок нежитлового приміщення загальною площею 863,3 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна: 2150837351101.
За актом приймання-передачі майна від 22.09.2020 року посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Т.А. та зареєстрованим в реєстрі за № 2096 та № 2097, ОСОБА_1 , передала Товариству з обмеженою відповідальністю «СКЛОПОЛІС ПЛЮС'» в якості внеску до статутного капіталу вказане вище нерухоме майно.
23.09.2020 року державним реєстратором юридичного департаменту ради Коломаченко К.А. прийнято рішення, індексний номер: 54210671, про державну реєстрацію права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «СКЛОПОЛІС ПЛЮС», м. Одеса на нерухоме майно площею 863,3 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
24.09.2020 року ОСОБА_1 , відчужила частину частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «СКЛОПОЛІС ПЛЮС'» у розмірі 75% на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_2 .
З метою визнання рішення державного реєстратора Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Турецького О.С. від 20.08.2020 року № 53704273 незаконним, акту приймання-передачі від 22.09.2020 року до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «СКЛОПОЛІС ПЛЮС'» недійсним, рішення державного реєстратора юридичного департаменту ради Коломаченко К.А. від 23.09.2020 року № 54210671 незаконним, прокурор в інтересах держави в особі Одеської міської ради звернувся до Малиновського районного суду міста Одеси з відповідним позовом, який рішенням від 23.05.2023 року по справі № 521/21884/21  його задовольнив.
Постановою Одеського апеляційного суду від 04.12.2023 року по справі № 521/21884/21 скасовано рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23.05.2023 року та ухвалено нове рішення, яким: позовні вимоги прокурора про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності задоволено та визнано незаконним і скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 53704273, від 20.08.2020 року, прийняте державним реєстратором Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Турецьким О.С., щодо реєстрації права власності ОСОБА_1 на нежитлове приміщення, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 2150837351101, загальна площа 863,3 кв.м, яке знаходиться за адресою: м.Одеса, вул. Бугаївська, 7-Б, провадження у справі в частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за Товариством з обмеженою відповідальністю «СКЛОПОЛІС ПЛЮС'», м. Одеса, визнання недійсним акту приймання-передачі до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «СКЛОПОЛІС ПЛЮС'», м. Одеса закрито в зв`язку з віднесенням спору в цих частинах до юрисдикції господарського суду.
Також в матеріалах справи містяться наступі документи:
інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 362310479 від 18.01.2024 щодо нерухомого майна № 2150837351101;
технічний паспорт від 26.06.2020, розроблений ПП «ГЛАВ ІНВЕСТ ГРУП» на замовлення ОСОБА_1 ,
розпорядження Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 21.04.2021 № 169/01-06, з якого вбачається, що районна адміністрація доручає Комунальному підприємству «Одеське міське проектно-виробниче бюро архітектури та містобудування провести демонтаж залізобетонних елементів та лінійних споруд  з піноблоків на земельній ділянці за адресою: м. Одеса, вул. Бугаївська, 37-Б;
акт обстеження земельної ділянки № 21-0025-05 від 30.06.2021 року, з якого вбачається, що за результатами обстеження від 20.04.2021 року було встановлено, що на земельній ділянці за адресою м. Одеса, вул. Бугаївська, 37-Б розташована будівля площею 62,5 кв.м. з добудованим другим поверхом. Також, біля зазначеної будівлі, на окремій земельній ділянці орієнтовною площе 1000 кв.м. проводиться нове самовільне будівництво капітальної будівлі, про що було складено акт огляду земельної ділянки від 20.04.2021 року. Земельна ділянка не огороджена парканом.  На момент повторного обстеження частина самовільного будівництва була демонтована на підставі розпорядження Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 21.04.2021 №169/01-06.  Право на земельну ділянку за адресою: м. Одеса, вул. Бугаївська, 37-не оформлено відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Інформація стосовно прийнятих рішень Одеської міської ради про надання у власність або оренду земельної ділянки за адресою: м. Одеса, вул. Бугаївська, 37-Б у Департаменті земельних ресурс Одеської міської ради відсутня;  
лист окружної прокуратури № 51-1830вих-21 від 20.05.2021 до Одеської міської ріди, з якого вбачається, що в ході проведення досудового розслідування, встановлено, що за адресою: м.Одеса, вул.Бугаївська,37-Б розташований об`єкт нерухомості, на якому проводяться будівельні роботи. Згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, володільцем нежитлового приміщення, загальною плошаю 863,3 кв.м., що розташоване за адресою: м.Одеса, вул.Бугаївська,37-Б є Товариство з обмеженою відповідальністю «СКЛОПОЛІС ПЛЮС», м. Одеса, код ЄДРПОУ 4382229, проте земельна ділянка, яка розташована за адресою м. Одеса, вул. Бугаївська, 37-Б ніяким чином не зареєстрована, відомості  про право власності або користування, а також про цільове призначення відсутні. У зв`язку із чим прокурор просив надати  наступну інформацію: чи приймались Одеською міською радою рішення про надання Товариству з обмеженою відповідальністю  «СКЛОПОЛІС ПЛЮС» або іншим фізичним /юридичним особам дозволу на розробку проекту землеустрою земельної ділянки, розташованої за адресою: м.Одеса, вул. Бугаївська, 37Б; чи приймались Одеською міською радою рішення затвердження проекту землеустрою земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Бугаївська, 37 Б; чи приймались Одеською міською радою рішення про присвоєння (зміну поштової адреси «м.Одеса, вул. Бугаївська, 37Б» у користування та (або) у власність Товариства з обмеженою відповідальністю «СКЛОПОЛІС ПЛЮС», код ЄРДПОУ 43832229 або іншим фізичним/юридичним особам;          
лист Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради від 31.05.2021 № 01-6/34пр, адресований прокурору Малиновської окружної прокуратури м.Одеса, в якому зазначено, що, керуючись Порядком організації заходів з демонтажу незаконно розміщених об`єктів, споруд та елементів на території м. Одеса, затвердженим рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради за № 38 від 10.12.2020 року, Управлінням 20.04.2021 року із залученням представників Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, Управління земельних ресурсів Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради проведено комісійне обстеження вищевказаного об`єкта, про що складено відповідний акт. Відповідно до Порядку № 38 припис про знесення самочинно збудованого об`єкту не складається.  
лист Департамента земельних ресурсів Одеської міської ради за  № 01-19/57 від 28.05.2021, адресований керівнику Малиновської окружної прокуратури м. Одеси, з якого вбачається, що Департаментом земельних ресурсів Одеської міської ради  було розглянуто  запит прокуратури від 20.05.2021 № 51-1830 вих-21 щодо прийняття рішень Одеською міською радою стосовно земельної ділянки за адресою: м. Одеса, вул. Бугаївська, 37 Б та  повідомлено, що рішення про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, його затвердження та передачу в оренду (надання у власність, постійне користування) земельної ділянки, за адресою: м. Одеса, вул. Бугаївська, 37 Б, а також рішення про присвоєння адреси вказаній земельній ділянці, Одеською міською радою не приймалося;
лист Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради від 14.07.2021 № 01-19/293, адресований керівнику Малиновської окружної прокуратури м. Одеси, в якому останній, у зв`язку із тим, що реєстрація вищевказаного майна має ознаки підробки та з метою недопущення самовільного захоплення земельної ділянки комунальної власності та проведення самовільного будівництва, повідомляє  про те, що  Департаментом земельних ресурсів були направлені відповідні листи до юридичного департаменту Одеської міської ради щодо вжиття відповідних заходів щодо скасування державної реєстрації права власності в судовому порядку;
лист Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради за  № 01-19/57 від 12.02.2024, адресований керівнику Малиновської окружної прокуратури м. Одеса, з якого вбачається, що останнім було розглянуто запит прокуратури від 22.01.2024 року №51-607ВИХ-24 та повідомлено, що рішення про надання у користування (оренду) земельної ділянки за адресою: м. Одеса, вул. Бугаївська, 37-Б, Одеською міською радою не приймалось;
інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 368317076 від 04.03.2024 щодо земельної ділянки;
листи окружної прокуратури № 51-2611вих-21 від 15.07.2021, №51-269 від 16.06.2021, адресовані Одеській міській раді та Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради  в порядку ст.23 Закону України «Про прокуратуру», з яких вбачається, що прокуратура просила надати інформацію про вжиті заходів реагування з метою усунення порушень прав територіальної громади, яке полягає у самовільному зайнятті земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Бугаївська, 37-Б та проведення самочинного будівництва  за вказаною адресою, в тому числі, звернення до суду;
лист юридичного департаменту Одеської міської ради № 70-пр1-вих від 09.07.2021, адресований прокурору Малиновської окружної прокуратури м. Одеси, в якому зазначено, що  05.05.2021 року Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до юридичного департаменту Одеської міської ради з листом щодо самочинного будівництва капітальної будівлі на земельній ділянці комунальної власності за адресою: м. Одеса, вул. Бугаївська, 37-Б орієнтованою площею 1000 кв.м.  З метою формування доказової бази для звернення до суду за захистом порушених прав територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради, юридичний департамент звернувся із відповідними запитами до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради, Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради, КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради, Відділу в м. Одесі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області стосовно проведення перевірок дотримання вимог земельного та містобудівного законодавства, а також надання відомостей про реєстрацію речових прав на нерухоме майно станом на 01.01.2013 року за вищевказаною адресою.  
Департамент архітектури та містобудування Одеської міської ради листом від 07.06.2021 року за вих. № 01-11/1837 повідомив, що містобудівні умови та обмеження на будівництво або реконструкцію за адресою: м. Одеса, вул. Бугаївська, 37-Б не видавались. 
З листа Управління державного архітектурного-будівельного контролю Одеської міської ради від 18.06.2021 року за вих.№01-6/354пр вбачається, що Управлінням  20.04.2021 року із залученням представників Малиновської  районної адміністрації   Одеської міської ради, Управління земельних ресурсів Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради проведено комісійне обстеження вищевказаного об`єкта, про, що складено відповідний акт. Під час обстеження Управлянням оглядово встановлено, що за вищевказаною адресою виконувались будівельні роботи з влаштування залізобетонних елементів та лінійних споруд з піноблоків на земельній ділянці, яка належить територіальній громаді міста Одеси. Крім цього, у Реєстрі будівельної діяльності відсутні відомості стосовно реєстрації документів, які дають право на виконання підготовчих або будівельних робіт за адресою: м. Одеса, Малиновський район, вул. Бугаївська, 37-Б.  
21.04.2021 року Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради видала розпорядження № 169/01-06 «Про демонтаж залізобетонних елементів та лінійних споруд з піноблоків на земельній ділянці за адресою: м. Одеса, вул. Бугаївська, 37-Б».  
22.04.2021 року Комунальним підприємством «Одеське міське проектно-виробниче бюро архітектури та містобудування» демонтовано залізобетонні елементи та лінійні споруди з піноблоків за адресою: м. Одеса, Малиновський район, вул. Бугаївська, 37-Б.  
Малиновською окружною прокуратурою міста Одеси 02.09.2021 направлено лист до Одеської міської ради за № 51-4892вих-21 щодо вжитих Одеською міською радою заходів представницького характеру щодо скасуваня реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: м. Одеса, вул. Бугаївська, 37-Б або звернення зі скаргою до Міністерства юстиції України на дії, рішення державного реєстратора в порядку ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Згідно відповіді юридичного департаменту Одеської міської ради від 21.09.2021 №87- пр/вих, станом на момент надання відповіді, відповідна позовна заява на подавалась.
Листом від 22.01.2024 № 51-506вих-24 (вже після судових рішень у справі № 521/21884/21) окружною прокуратурою повідомлено Одеську міську раду про необхідність вжиття додаткових заходів судового захисту інтересів територіальної громади міста Одеси та запитувалась інформація про вжиття цих заходів уповноваженим органом.
Листом від 13.02.2024 № 01-19/201 Департаментом земельних ресурсів Одеської міської ради за дорученням першого заступника голови Одеської міської ради з посиланням на інформацію юридичного департаменту міської ради повідомлено, що юридичний департамент Одеської міської ради не звертався до суду в порядку господарського судочинства з позовною заявою в інтересах територіальної громади міста Одеси до Товариства з обмеженою відповідальністю «СКЛОПОЛІС ПЛЮС», м. Одеса.
Листом від 28.03.2024 № 51-2727вих-24 повідомлено Одеську міську раду про зміст порушень інтересів держави та необхідність їх захисту.
Листом від 17.04.2024 № 49-пр1вих юридичний департамент Одеської міської ради повідомив, що не звертався до суду в порядку господарського судочинства з позовною заявою в інтересах територіальної громади в особі Одеської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «СКЛОПОЛІС ПЛЮС», м.Одеса.
Інших належних та допустимих письмових доказів щодо наявних між сторонами спірних правовідносин матеріали господарської справи не містять.
Предметом спору у даній справі є встановлення обставин на підтвердження або спростування підстав для визнання акту приймання-передачі недійсним, визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

Перед тим, як переглядати оскаржуване рішення суду першої інстанції по суті позовних вимог в оскаржуваній частині, судова колегія наголошує про необхідність дослідження підставності представництва прокурором інтересів держави в особі  Одеської міської ради з огляду на те, що хоча вказане і є доводами апеляційної скарги скаржника, проте перевірка права на позов (що має місце у даному випадку), лежить не в площині диспозитивності судового процесу (доводів учасника спору, які має розглянути суд в тому випадку, якщо сторона оскаржує судове рішення), а в площині обов`язків суду з розгляду справи та встановлення всіх обставин справи і належного розгляду спору судом.
Тобто, обов`язком суду під час розгляду справи є встановлення того чи правильно прокурором обрано особу, в інтересах держави в особі якої він звертається до суду.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Зазначене конституційне положення встановлює обов`язок органам державної влади, органам місцевого самоврядування та їх посадовим особам дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень.
Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 01.04.2008 року №4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.
Відповідно до п. 3 ст. 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема представництво інтересів держави в суді у випадках, визначених законом.
Згідно зі ст. 1 Закону України "Про прокуратуру", прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.
На прокуратуру покладаються такі функції: зокрема, у випадках, визначених Законом, представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом, та гл. 12 розд. III Цивільного процесуального кодексу України (п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону).
Статтею 53 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Відповідно до частини 4 цієї статті, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абз. 1, 2 ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру").
Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (абз. 1-3 ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру").
Конституційний Суд України у рішенні від 08.04.1999 року №3-рп/99, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" дійшов висновку, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорони землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.
Із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (ч. 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України).
Так, здійснивши аналіз абз. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», Велика Палата Верховного Суду в п. 37 постанови від 26.06.2019 року у справі № 587/430/16-ц дійшла висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
У пункті 76 постанови від 26.05.2020 року у справі № 912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду підтримала вищевказаний висновок та зазначила, що відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу. При цьому поняття «компетентний орган» у цій постанові вживається в значенні органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.
За висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в п. 69 постанови від 26.06.2019 року у справі № 587/430/16-ц, пп. 8.19 постанови від 06.07.2021 року у справі № 911/2169/20 та п. 40 постанови від 18.01.2023 року у справі № 488/2807/17, оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
Як зазначено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15.10.2019 у справі №903/129/18 (12-72гс19), сам факт незвернення до суду обраного прокурором позивача з відповідним позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси держави, свідчить про те, що зазначений орган неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку з чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.
У постанові від 26.07.2018 по справі №926/1111/15 Верховний Суд зазначив, що прокурор, встановивши не усунуті порушення інтересів держави, має не тільки законне право, а й обов`язок здійснити захист таких інтересів, обравши при цьому один із способів захисту.
Так, як вбачається з матеріалів справи, листом № 2611 від 15.06.2021 Малиновська окружна прокуратура міста Одеси в порядку 23 Закону України «Про прокуратуру» повідомила Одеську міську раду та Департамент земельних ресурсів Одеської міської ради про факт самовільного будівництва приміщення на самовільно зайнятій земельній ділянці, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Бугаївська, 37-Б, відповідно, й про порушення в сфері містобудівного та земельного законодаства.
Відповідно до відповіді юридичного департамету Одеського міської ради № 70-пр1-вих від 09.07.2021, юридичним департаментом після отримання інформації на запити, вживатимуться заходи для захисту порушених прав територіальної громади міста Одеси та скасування протиправної реєстрації права власності. Також у вказаному листі  зазначено, що 21.04.2021 Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради видала розпорядження №169/01-06 «Про демонтаж залізобетонних елемемнтів та лінійних споруд з піноблоків на земельній ділянці за адресою:м. Одеса, вул. Бугаївська, 37-Б». На виконання вказаного розпорядження 22.04.2021 Комунальним підприємством «Одеське міське проектно-виробниче бюро архітектури та містобудування» демонтовано залізобетонні елементи та лінійні споруди з піноблоків за адресою: м. Одеса, Малиновський район, вул. Бугаївська, 37-Б.
Таким чином, вбачається, що уповноважені органи Одеської міської ради були обізнані про зміст порушень інтересів держави та необхідність їх захисту. Однак, прийняття рішення Малиновською райадміністрацією Одеської міської ради про демонтаж залізобетонних елементів та лінійних споруд з піноблоків на земельній ділянці за адерсою: м. Одеса, вул. Бугаївська, 37-Б, та виконання вказаного рішення не є достатнім способом захисту інтересів територіальної громади міста Одеси. Адже приведення земельної ділянки у первісний стан не скасовує право власності на будівлі площею 863,3 кв. м, яке знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Бугаївська, 37-Б (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 2150837351101).
Тому Малиновською окружною прокуратурою міста Одеси 02.09.2021 направлено лист до Одеської міської ради за № 51-4892вих-21 щодо вжитих Одеською міською радою заходів представницького характеру щодо скасування реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: м. Одеса, вул. Бугаївська, 37-Б або звернення зі скаргою до Міністерства юстиції України на дії, рішення державного реєстратора в порядку ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Згідно відповіді юридичного департаменту Одеської міської ради від 21.09.2021 №87- пр/вих, станом на момент надання відповіді відповідна позовна заява на подавалась. У межах справи № 521/21884/21 Одеська міська рада приймала участь в якості позивача, була обізнана про зміст постанови Одеського апеляційного суду від 04.12.2023 та необхідність звернення за додатковим судовим захистом до суду господарської юрисдикції.
Листом від 22.01.2024 № 51-506вих-24 (вже після судових рішень у справі № 521/21884/21) окружною прокуратурою повідомлено Одеську міську раду про необхідність вжиття додаткових заходів судового захисту інтересів територіальної громади міста Одеси та запитувалась інформація про вжиття цих заходів уповноваженим органом.
Отже, з 22.01.2024 Одеська міська рада офіційно в черговий раз була повідомлена про порушення інтересів держави та необхідність додаткового звернення до суду господарської юрисдикції.
Листом від 13.02.2024 № 01-19/201 Департаментом земельних ресурсів Одеської міської ради за дорученням першого заступника голови Одеської міської ради з посиланням на інформацію юридичного департаменту міської ради повідомлено, що юридичний департамент Одеської міської ради не звертався до суду в порядку господарського судочинства з позовною заявою в інтересах територіальної громади міста Одеси до Товариства з обмеженою відповідальністю «СКЛОПОЛІС ПЛЮС», м. Одеса.
У подальшому, листом від 28.03.2024 № 51-2727вих-24 знову повідомлено Одеську міську раду про зміст порушень інтересів держави та необхідність їх захисту.
Листом від 17.04.2024 № 49-пр1вих юридичний департамент Одеської міської ради повідомив, що не звертався до суду в порядку господарського судочинства з позовною заявою в інтересах територіальної громади в особі Одеської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «СКЛОПОЛІС ПЛЮС», м. Одеса.
За вимогами ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Права та інтереси територіальної громади міста Одеси, як власника земельної ділянки за адресою: м. Одеса, вулиця Бугаївська, 37-Б, залишились незахищеними за наслідками розгляду справи № 521/21884/21.
Натомість, Одеська міська рада, як представницький орган територіальної громади міста Одеси, заходів щодо захисту інтересів власника земельної ділянки засобами судового захисту майнових інтересів громади не здійснила.
Отже, прокурор, у відповідності з вимогами ст.131-1 Конституції України, ст.53 Господарського процесуального кодексу України, має всі правові підстави для звернення до суду з даним позовом з метою забезпечення належного та своєчасного захисту порушених інтересів держави.
З огляду на зазначене та враховуючи дотримання прокурором визначеної національним законодавством процедури представництва інтересів держави в суді, судова колегія вважає, що наданими прокурором доказами підтверджено бездіяльність уповноваженої особи та наявність підстав для представництва в суді інтересів держави у спірних правовідносинах в особі  Одеської міської ради, якій було надано достатньо часу для можливості самостійного звернення до суду з такими позовними вимогами.
З огляду на зазначене судова колегія наголошує, що доводи відповідача-1, викладені ним в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження з мотивів, викладених апеляційним господарським судом за текстом постанови, а тому, не можуть слугувати підставами для скасування вірного по суті висновку, викладеного в оскаржуваному рішенні місцевого господарського суду.
Щодо  заявлених позовних вимог прокурора по суті, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до абзацу першого ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до державного реєстру речових прав на нерухоме майно.  
Статтею 3 вищевказаного Закону встановлено, що загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом.  
Відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону про реєстрацію, державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.  
Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», перелік документів, необхідних для Державної реєстрації прав, визначено Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 25.12.2005 року № 1127 (далі Порядок).  
Відповідно до п. 48 Порядку, для державної реєстрації права власності у зв`язку з передачею майна у власність юридичної особи як внесок (внесення майна до статутного (складеного) капіталу (статутного фонду), вступні, членські та цільові внески членів кооперативу тощо) подаються, зокрема, документ, що посвідчує право власності особи на майно, що передається у власність юридичної особи (крім випадку, коли право власності на таке майно вже зареєстровано в Державному реєстрі прав), акт приймання-передачі майна або інший документ, що підтверджує факт передачі такого майна.  
За вимогами статті 21 Цивільного кодексу України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.  
Відповідно до ч. 1 ст. 393 Цивільного кодексу України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.  
За вимогами пункту 10 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання незаконними рішення органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.  
Згідно із частинами першою - четвертою статті 202 Цивільного кодексу України правочин - це дія особи, яка спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.
Метою будь-якого правочину є досягнення певних юридичних наслідків, що мають істотне значення для сторін правочину.
Отже, правочин - це вольові, правомірні дії, безпосередньо спрямовані на досягнення правового результату, а саме на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
В ч.ч.1,2 ст.319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
За правилами ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5 та 6 ст.203 цього кодексу.
Згідно ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.  
Відповідно до ч. 2 статті 328 Цивільного кодексу України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необгрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
 Так, як вже зазначалось вище, судом у справі № 521/21884/21 встановлено факт незаконності набуття ОСОБА_1 права на нерухоме майно нежитлове приміщення загальною площею 863,3 кв. м, яке знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Бугаївська, 37-Б, шляхом державної реєстрації цього права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 2150837351101), передача нею цього об`єкту на підставі акту приймання-передачі від 22.09.2020 до статутного капіталу Товариству з обмеженою відповідальністю «СКЛОПОЛІС ПЛЮС», посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Т.А. та зареєстровано в Реєстрі за № 2096 та 2097, відповідна реєстрація цього права за Товариством з обмеженою відповідальністю «СКЛОПОЛІС ПЛЮС» на підставі рішення № 54210671 від 23.09.2020 про державну реєстрацію також  визнана незаконною.  
Відчуження майна особою, яка незаконно набула право власності на нерухоме майно, є підставою для визнання відповідної угоди недійсною.  
Аналогічна позиція закріплена у постанові Верховного Суду від 05.12.2018 по справі № 910/16039/16.  
Колегія суддів, зазначає, що право особи на відчуження майна у власність третьої особи законодавець пов`язує безпосередньо з наявністю права розпорядження річчю, яке належить, насамперед, його власнику чи уповноваженій останнім на вчинення таких дій особі.  
Отже, враховуючи ненабуття ОСОБА_1 права власності на спірне нерухоме майно, відсутність у неї права розпоряджатися ним, законність переходу такого права на користь Товариства з обмеженою відповідальністю  «СКЛОПОЛІС ПЛЮС», м. Одеса спростовується.  
У постанові Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 927/352/18 викладено правову позицію, відповідно до якої акт приймання-передачі майна до складу статутного фонду є правочином, який підтверджує волевиявлення сторін, має юридичні наслідки набуття та припинення права власності на нерухоме майно. Отже, такий двосторонній акт у цих правовідносинах про погоджену дію шляхом волевиявлення обох сторін цього двостороннього правочину на набуття певних цивільних прав та обов`язків. Оскарження правочину, оформленого актом (у розумінні ст. 202 Цивільного кодексу  України) в цьому випадку є належним способом захисту цивільних прав та обов`язків в розумінні ст. 16 Цивільного кодексу  України, ст. 20 ГК України.  
У постанові Верховного Суду від 10.09.2019 у справі № 918/370/18 зазначено, що акт приймання-передачі майна до складу статутного фонду є правочином, який підтверджує волевиявлення сторін, має юридичні наслідки набуття та припинення права власності на нерухоме майно. Отже, такий двосторонній акт у цих правовідносинах свідчить про погоджену дію шляхом волевиявлення обох сторін цього двостороннього правочину на набуття певних цивільних прав та обов`язків. Оскарження правочину, оформленого актом (у розумінні ст. 202 Цивільного кодексу України) в цьому випадку є належним способом захисту цивільних прав та обов`язків в розумінні ст. 16 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України.  
Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17.11.2022 року у справі № 916/546/21 залежно від встановлених судами обставин конкретної справи, документ, який сторони справи іменують як "акт приймання-передачі", може як підтверджувати певні факти та бути документом первинного бухгалтерського обліку, так і мати ознаки правочину, тобто бути спрямованим на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.  
На думку Великої палати Верховного суду у наведеній справі, суд досліджує акт в кожному конкретному випадку та надає йому оцінку в залежності від того, чи підтверджує він волевиявлення сторін, а також чи має він юридичні наслідки, в залежності від чого суд робить висновок щодо того, чи є акт правочином та щодо ефективного способу захисту.  
Судова колегія вважає правомірними висновки суду про задоволення позовних вимог в повному обсязі, з огляду на таке. 
Аналізом оспорюваного акту приймання-передачі від 22.09.2020 до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «СКЛОПОЛІС ПЛЮС», посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Т.А. та зареєстрованого в Реєстрі за № 2096 та 2097, встановлено, що останній засвідчив волю сторін на передачу нерухомого майна від однієї фізичної особи ОСОБА_1 , до юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю «СКЛОПОЛІС ПЛЮС», м. Одеса, таким чином акт засвідчує волю ОСОБА_1 на передачу майна.  
Наведений акт став підставою для реєстрації за Товариством з обмеженою відповідальністю «СКЛОПОЛІС ПЛЮС», м. Одеса права власності на нерухоме майно площею 863,3 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі рішення № 54210671 від 23.09.2020 про державну реєстрацію, отже, наступили правові наслідки у вигляді відчуження права на нерухоме майно та реєстрації цього права за іншою особою.  
Відтак, акт приймання-передачі від 22.09.2020 до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «СКЛОПОЛІС ПЛЮС», мю. Одеса посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Т.А. та зареєстрований в Реєстрі за № 2096 та 2097, в розумінні ст. 202-203, 215-216 Цивільного кодексу України є правочином та може бути визнано недійсним.
Аналогічний правовий висновок містіться у постановах Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі №918/1377/16, від 12 червня 2019 року у справі 927/352/18 та від 10 вересня 2019 року у справі 918/370/18.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що  з оспорюваного акту приймання-передачі майна до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю  «СКЛОПОЛІС ПЛЮС'» вбачається, що він як правочин має дефекти змісту, оскільки за ОСОБА_1 незаконно зареєстровано право власності на самочинно збудовані нежитлові приміщення загальною площею 863,3 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 (цей факт є преюдиційним, оскільки встановлений судовим рішенням, який набрав законну силу),  з огляду на що вона не могла вносити назване нерухоме майно до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю  «СКЛОПОЛІС ПЛЮС'», м. Одеса.
Відповідно до абз. 2 ч. 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.  
Крім того, слід зазначити наступне.  
Право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 Земельного кодексу України), землекористувачі (стаття 95 Кодексу), особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки (стаття 102-1 Кодексу) або з інших передбачених законом підстав.  
Відповідно до ч.4 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.  
За інформацією Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради за №01-19/57 від 28.05.2021 рішення про надання дозволу на розробку проєкту землеутрою щодо відведення земельної ділянки, його затвердження та передачу в оренду (надання у власність, постійне користування) земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Бугаївська, 37-Б, а також рішення про присвоєння адреси вказаній земельній ділянці, Одеською міською радою не приймалось.  
3 відповіді Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради від 12.02.2024 № 01-19/169 вбачається, що рішення про надання у користування (в оренду) земельної ділянки за адресою: м. Одеса, вул. БугаївськаЮ 37 Б Одеською міською радою не приймалось. До Департаменту звернення щодо оформлення земельної ділянки за вказаною адресою не надходило.  
За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка № 368317076 від 04.03.2024) будь-яке право на земельну ділянку за адресою: м. Одеса, вул. Бугаївська, 37-Б за Колесніковою Н.М. чи Товариством з обмеженою відповідальністю «СКЛОПОЛІС ПЛЮС», м. Одеса не зареєстровано.  
При цьому, згідно з положеннями статті 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», яка є офіційним визнанням і підтвердженням державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.  
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 83 Земельного кодексу України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування; в) землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону.  
3 наведеного випливає, що земельна ділянка за адресою: м. Одеса, вул. Бугаївська, 37-Б, є власністю територіальної громади міста Одеси.  
ОСОБА_1 реєстрацією права власності на спірне нерухоме майно зайнято земельну ділянку територіальної громади міста Одеси, не маючи жодного права власності чи користування нею.  
Відповідно до ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.  
Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 Цивільного кодексу України).  
Наявність хоча б однієї із трьох ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним. Саме такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 520/17520/14-ц.  
Факт самовільного будівництва приміщення на самовільно зайнятій земельній ділянці, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Бугаївська, 37-Б,  підтверджується листом Управління державного архутектурно-будівельного контролю Одеської міської ради № 01-15/100ф від 21.04.2021, актом обстеження незаконно розміщених об`єктів, споруд та елементів на території м. Одеси від 20.04.2021, згідно з яким зафіксовано факт влаштування залізобетонних елементів та лінійних споруд з пінобетону на земельній ділянці, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Бугаївська 37-Б, та належить територіальній громаді міста Одеси. Вказане будівництво відбувалось без отримання містобідівних умов та обмежень на проектування об`єкта, земельна ділянка за вищевказаною адресою у власність чи користування Одеською міською радою не передавалась, дозволи на порушення благоустрою не видавались, в Реєстрі будівельної діяльності відсутні відомості щодо реєстрації документів, що дають право на виконання підготовчих або будівельних робіт.  
Верховним Судом у постанові від 09 квітня 2020 року у справі № 910/2942/19 та постанові від 01 липня 2020 року у справі № 910/9028/19 зазначено, що у разі, якщо попереднім власником нерухомого майна не було оформлено право користування земельною ділянкою, положення статті 120 Земельного кодексу України та статті 377 Цивільного кодексу України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.  
Аналогічна правова позиція наведена в постановах Верховного Суду від 09.02.2018 у справі № 910/4528/15-г та від 01.07.2020 у справі № 910/9028/19.  
Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 20.07.2022 року у справі № 910/5201/19 підтримала позицію Верховного Суду, викладену у вищенаведених постановах, та у п. 65 навела правовий висновок про те, що за відсутності в попереднього власника належним чином оформлених прав користування земельною ділянкою, на якій розміщено нерухоме майно, положення статей 120 Земельного кодексу України, 377 Цивільного кодексу України в частині переходу прав на земельну ділянку до нового власника в тому ж обсязі застосуванню не підлягають.  
3 наведеного випливає, що як ОСОБА_1 , так й Товариство з обмеженою відповідальністю  «СКЛОПОЛІС ПЛЮС», м. Одеса права на земельну ділянку не набували, що свідчить про відсутність у відповідача 1 будь-якого права на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 .
Верховний Суд у постанові від 26.04.2022 у справі № 335/3595/19 зазначив, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання справедливого балансу в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно набуте у власність, та поведінка особи, з власності якої майно витребовується.
Аналізуючи зміст спірних правовідносин, можна виснувати, що поведінка Товариства з обмеженою відповідальністю  «СКЛОПОЛІС ПЛЮС»,  м. Одеса не є добросовісною, позаяк останнім свідомо допущено порушення законодавства. Так, Товариство усвідомлено розуміло при включенні до статутного капіталу об`єкту нерухомого майна, нерозривно пов`язаного з земельною ділянкою за адресою: м. Одеса, вул. Бугаївська, 37-Б, що попередній його власник, ОСОБА_1 , не мала жодного права на земельну ділянку під цими будівлями.
Очевидним доказом цього є відсутність в правочині про набуття спірного майна вказівки на розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на нежитлові будівлі (що в силу 2 ст. 377 Цивільного кодексу України є істотними умовами цього правочину). Крім того, слід  зазначити той факт, що ОСОБА_1 на підставі рішення засновника від 21.09.2020 одноосібно створено Товариство з обмеженою відповідальністю «СКЛОПОЛІС ПЛЮС», м. Одеса, єдиним засновником якого вона й стала.
Отже, визнання недійсним акту приймання-передачі від 22.09.2020 до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «СКЛОПОЛІС ПЛЮС», м. Одеса, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Т.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 2096 та № 2097, визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 54210671 від 23.09.2020, прийнятого державним реєстратором юридичного департаменту Одеської міської ради Коломаченко К. А., щодо реєстрації за Товариством з обмеженою відповідальністю «СКЛОПОЛІС ПЛЮС» (код 43832229) права власності на нерухоме майно – нежитлове приміщення загальною площею 863,3 кв.м, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Бугаївська, 37-Б (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 2150837351)  не становить втручання з боку держави у право власності на мирне володіння майном, з огляду на його законність (таке втручання повністю відповідає нормам національного законодавства), відповідність «суспільному» та «публічному» інтересу, та пропорційність визначеним цілям (повернення земельної ділянки, яка є об`єктом права власності Українського народу, що переважає над правом приватної власності юридичної особи, яка набула таке право недобросовісно, усвідомлено розуміючи самочинність забудови цього майна.
Щодо посилання скаржника на практику, наведену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.11.2023 № 916/1174/22, слід зазначити, що                                                                  Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.03.2023 у справі № 154/3029/14-ц зазначила, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду в кожній конкретній справі.
Так, оскаржуваним судовим рішенням цілком доречно вказано, що у знесенні самочинного реконструйованого об`єкту на теперішній час немає необхідності, позаяк його не існує внаслідок виконання розпорядження Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради «Про демонтаж залізобетонних елементів та лінійних споруд з піноблоків на земельній ділянці за адресою: м. Одеса, вул. Бугаївська, 37-Б» від 21.04.2021 № 169/01-06. Водночас, існуюча реєстрація права власності може надати змогу відповідачу 1 розпорядитись вказаним майном на користь сторонніх осіб, претендувати на отримання земельної ділянки для «експлуатації та обслуговування» неіснуючого майна в силу вимог ч. 2 ст. 134 Земельного кодексу України, що потягне більші перепони для міської ради у володінні земельної ділянкою та необхідність повторного звернення до суду. На відміну від даної справи, у справі № 916/1174/22 об`єкт самочинного будівництва був наявний, з чим Велика палата Верховного Суду й пов`язувала відсутність такої вимоги як знесення об`єкту самочинного будівництва та неефективність заявлення лише вимоги про скасування рішення державного реєстратора.
Слід звернути увагу на п. 137, 138 висновків Великої Палати Верховного Суду від 15.11.2023 у справі № 916/1174/22, де зазначено: «Якщо право власності на об`єкт самочинного будівництва зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав), у разі задоволення позовної вимоги про знесення об`єкта самочинного будівництва суд у мотивувальній частині рішення повинен надати належну оцінку законності такої державної реєстрації. Якщо суд дійде висновку про незаконність державної реєстрації права власності на об`єкт самочинного будівництва, таке судове рішення є підставою для закриття розділу Державного реєстру прав та реєстраційної справи з огляду на положення пункту 5 частини першої статті 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються в разі набрання законної сили судовим рішенням, яким скасовується рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, на підставі якого відкрито відповідний розділ)».
Відтак, у випадку існування об`єкту самочинного будівництва, судове рішення про його знесення з відповідним мотивуванням про незаконність державної реєстрації права є підставою для закриття розділу Державного реєстру прав та реєстраційної справи.
Державна реєстрація права власності на самочинно побудовану будівлю, споруду поза встановленим статтею 376 Цивільного кодексу України порядком за особою, яка таке будівництво здійснила, лише додає до вже існуючих фактичних обмежень (які з`явились безпосередньо з факту самочинного будівництва) власника земельної ділянки в реалізації свого права власності додаткові юридичні обмеження (пункт 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.11.2023 у справі № 916/1174/22).
Водночас, таке правило не може бути поширено на спірні правовідносини через демонтаж цього майна, отже, додаткові юридичні обмеження у вигляді державної реєстрації права, які мають місце у випадку існування об`єкту самочинного будівництва, залишаються єдиними юридичними обмеженнями права територіальної громади міста Одеси на вільне користування та розпорядження земельною ділянкою за адресою: м. Одеса, вул. Бугаївська, 37-В, та мають бути скасовані.
Якщо суд дійшов висновку, що право власності позивача на земельну ділянку було порушено незаконною реєстрацією права власності на нерухоме майно за відповідачами, з якими позивач не перебував у зобов`язальних відносинах, державний реєстратор на підставі судового рішення про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, яке набрало законної сили, проводить державну реєстрацію припинення права власності відповідачів, що усуває для позивача перешкоди у здійсненні ним правоможності розпоряджатись своїми земельними ділянками (такі висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.09.2024 у справі № 914/1785/22 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2024 року у справі № 496/1059/18).
Захід втручання, запропонований прокурором, є пропорційним легітимній меті, логічним та виправданим, оскільки метою такого втручання є усунення перешкод власнику земельної ділянки, яка є об`єктом права власності Українського народу.
Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).
Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів   для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Тлумачення змісту ст.79 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що ця стаття покладає на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Аналогічний висновок Верховного Суду викладений у постанові від 16.02.2021 у справі №927/645/19.
Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови ВС від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосований Великою Палатою ВС у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Зазначений підхід узгоджується і з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.1 ст.32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Як вже зазначалося раніше за текстом постанови, надаючи оцінку всім доказам та доводам прокурора у їх сукупності із застосуванням стандарту доказування «вірогідності доказів», судова колегія доходить висновку про те, що докази, надані  Заступником керівника Малиновської окружної прокурори на підтвердження обставин визнання акту приймання-передачі недійсним, визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності є такими, що відповідають таким стандартам.   
Тому, враховуючи наведені вище обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог прокурора та вважає, що рішення Господарського суду Одеської області від 26.11.2024 року у справі №916/2145/24 ухвалене з дотриманням норм матеріального права та вимог процесуального закону, з огляду на що підстав для його скасування або зміни не вбачається.
Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.          
Тобто, сутність обґрунтованості рішення суду полягає в тому, що воно має бути ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Враховуючи наведене вище, судова колегія зазначає, що апеляційна скарга  Товариства з обмеженою відповідальністю «СКЛОПОЛІС ПЛЮС», м. Одеса не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 26.11.2024 року у справі №916/2145/24  відповідає обставинам справи та ґрунтується на нормах матеріального  і процесуального права, які мають бути застосовані в даному випадку.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.
Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СКЛОПОЛІС ПЛЮС», м. Одеса на рішення  Господарського суду Одеської області від 26.11.2024 року у справі №916/2145/24  залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 26.11.2024 року у справі №916/2145/24 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбачені ст. 288 Господарського процесуального кодекс України.
Вступна і резолютивна частина постанови проголошені в судовому засіданні 17.03.2025 року. 
Повний текст постанови складено  21.03. 2025 року.

           Головуючий суддя 	           Г.І. Діброва	
Судді 	С.І.Колоколов	
 	Я.Ф. Савицький