ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 601/1878/21	Головуючий у 1-й інстанції Білосевич Г.С. 	
Провадження № 22-ц/817/144/25 	Доповідач - Гірський Б.О.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2025 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Гірського Б.О.
суддів — Храпак Н.М., Хоми М.В.
за участю секретаря — Гичко К.С.,
представника позивача
       розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 601/1878/21 за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 18 вересня 2024 року, додаткове рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 12 листопада 2024 року та ухвалу Кременецького районного суду Тернопільської області від 12 листопада 2024 року, та апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 18 вересня 2024 року (судові рішення ухвалені суддею Білосевич Г.С., повний текст основного рішення суду складено 24 вересня 2024 року) в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном,-

ВСТАНОВИВ:
В серпні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом.
Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначала, що вона є власником житлового будинку з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 , а також земельної ділянки за кадастровим номером 6123480700:02:002:0267, площею 0,2201 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за цією ж адресою.
Стверджувала, що ОСОБА_1 , який є її суміжним землекористувачем та власником сусіднього житлового будинку АДРЕСА_1 , без її згоди, скориставшись її тимчасовою відсутністю за місцем проживання, збудував огорожу із суцільних блоків на бетонному фундаменті, що має характер капітальної споруди, висотою близько 2,8 м. на належній їй земельній ділянці з відступом від межі земельних ділянок (позначена на кадастровому плані земельної ділянки літерами «Б-В»), встановленої чинною земельно-кадастровою документацією, суттєво змістивши межу між земельними ділянками сторін в її сторону, що призвело до протиправного захоплення частини земельної ділянки, яка перебуває у її власності. 
Крім того, звертала увагу на те, що висота зведеної огорожі перевищує 2 метри, внаслідок чого також здійснюється значне затінення належної їй земельної ділянки та погіршення її провітрювання, чим порушено вимоги пункту 6.1.34 ДБН-Б.2.2-12:2018 «Планування і забудова територій» та інших нормативно-правових актів у галузі будівництва. 
Зазначала, що на неодноразові її прохання демонтувати огорожу, яка розташована на частині належної їй земельній ділянці, відповідач ОСОБА_1 не реагує, а тому для захисту своїх законних прав та інтересів вона звернулась до суду.
На підставі наведеного просила зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні частиною належної їй земельної ділянки за кадастровим номером 6123480700:02:002:0267, площею 0,2201 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), що розташована по АДРЕСА_1 , шляхом:
- зобов`язання за власний рахунок демонтувати (знести) частину зведеної огорожі із суцільних блоків на бетонному фундаменті, що розташована на земельній ділянці за кадастровим номером 6123480700:02:002:0267, що перебуває у її власності та відновити межу даної земельної ділянки, позначену на кадастровому плані земельної ділянки літерами “Б — В”, згідно із земельно-кадастровою документацією даної земельної ділянки;
- зобов`язання привести у відповідність вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва іншу частину огорожі, що встановлена вздовж межі належної їй земельної ділянки за кадастровим номером 6123480700:02:002:0267, що позначена на кадастровому плані земельної ділянки літерами “Б — В”.
Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 18 вересня 2024 року позов задоволено.
Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_2 земельною ділянкою за кадастровим номером 6123480700:02:002:0267, площею 0,2201 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована по АДРЕСА_1 , шляхом приведення у відповідність до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва частину огорожі, що встановлена вздовж межі належної ОСОБА_2 земельної ділянки за кадастровим номером 6123480700:02:002:0267, що позначена на кадастровому плані земельної ділянки літерами «Б - В», а саме за власний рахунок демонтувати (знести) верхню частину зведеної огорожі із суцільних блоків на бетонному фундаменті, що розташована на земельній ділянці за кадастровим номером 6123480700:02:002:0267 та перебуває у власності ОСОБА_2 .
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 17 313 грн. 88 коп. понесених судових витрат по справі.
Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 12 листопада 2024 року виправлено описку в рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 18 вересня 2024 року у справі № 601/1878/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном та резолютивну частину рішення викладено наступним чином:
«Зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_2 земельною ділянкою за кадастровим номером 6123480700:02:002:0267, площею 0,2201 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована по АДРЕСА_1 , шляхом приведення у відповідність вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва іншу частину огорожі, що встановлена вздовж межі належної ОСОБА_2 земельної ділянки за кадастровим номером 6123480700:02:002:0267, що позначена на кадастровому плані земельної ділянки літерами «Б-В», а саме за власний рахунок демонтувати (знести) частину зведеної огорожі із суцільних блоків на бетонному фундаменті, що розташована на земельній ділянці за кадастровим номером 6123480700:02:002:0267, що перебуває у власності ОСОБА_2 »”.
Додатковим рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 12 листопада 2024 року у даній справі зобов`язано ОСОБА_1 відновити межу земельної ділянки за кадастровим номером 6123480700:02:002:0267, що перебуває у власності ОСОБА_2 , позначену на кадастровому плані земельної ділянки літерами «Б-В», згідно із земельно–кадастровою документацією даної земельної ділянки.
В апеляційній скарзі на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 18 вересня 2024 року відповідач ОСОБА_1 просить визнати його нечинним і закрити провадження у справі.
Вважає, що висновки суду першої інстанції є необґрунтованими, а рішення суду прийнято з невірним застосуванням матеріального права та з порушенням норм процесуального закону.
Посилається на те, що в ухвалі суду від 18 жовтня 2021 про призначення будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи було зазначено і зобов`язано експерта здійснювати обміри висоти та довжини огорожі за участю сторін, однак такі заміри були зроблені без участі відповідача, однак за участю позивачки та в матеріалах справи відсутні докази про те, що експерт повідомляв його завчасно про час, коли проводитимуться такі заміри.
Зауважує, що при обмірі висоти та довжини огорожі експертом допущено однобокість та упередженість, оскільки заміри здійснювались лише зі сторони домоволодіння АДРЕСА_1 та за участі позивачки, в той час як з території його домоволодіння АДРЕСА_2 заміри не здійснювались.
Вважає, що висота та довжина огорожі експертом значно завищена, оскільки згідно висновку експерта від 09 жовтня 2020 року №553/20-22 Тернопільського відділення КНДІСЕ за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи у іншій цивільній справі №601/2203/19 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкоди в користуванні земельною ділянкою, вбачається, що “Висота огорожі замірялась з території домоволодіння №8 від поверхні землі до верху парапета і становить від 2,14 м до 2.27 м., а довжина становить 24,1 м.”.
Зазначає, що 09 травня 2024 року, коли приїхав експерт, відповідач разом із двома свідками ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підійшов до нього та сказав, що відповідно до ухвали суду хоче бути присутнім при дослідженні земельної ділянки, однак у його проханні експерт безпричинно відмовив.
Зауважує, що у висновку експерта від 21 червня 2024 року№3863 за результатами проведення земельно-технічної експертизи у даній справі, не надано відповіді на питання поставлене судом, оскільки розпливчасто зазначено, що огорожа частково розташована на земельній ділянці за кадастровим номером, однак не зазначено довжину огорожі, яка знаходиться на земельній ділянці із якої сторони, а також не зазначено, яким способом та шляхом можливо привести огорожу в потрібне розташування.
Звертає увагу на те, що до висновку експерта №3863 долучено 7 шт. фотографій об`єкта дослідження земельної ділянки, яка розташована в с. Білокриниця, Луцького району, а не Кременецького району.
Таким чином вважає, що висновки експертів не відповідають вимогам, визначеним ст. 102 ЦПК України та не є належними та допустимими доказами відповідно до ст.ст. 77, 78 ЦПК України.
Стверджує, що власником домоволодіння АДРЕСА_1 став у травні 2019 року після смерті батьків, які і займались будівництвом огорожі.
Вважає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання від 04.04.2022 року про залучення до участі в судових засіданнях у справі ОСОБА_2 та її матір ОСОБА_7 , а також безпідставно було відмовлено у задоволенні клопотання від 18 вересня 2024 року про виклик та допит в якості свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_6 .
В апеляційній скарзі на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 18 вересня 2024 року позивач ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Сідоров В.М., просить рішення суду змінити, доповнивши його зобов`язанням відповідача ОСОБА_1 :
1) за власний рахунок демонтувати (знести) частину зведеної огорожі із суцільних блоків на бетонному фундаменті, що розташована на земельній ділянці за кадастровим номером 6123480700:02:002:0267, що перебуває у власності ОСОБА_2 ;
2) відновити межу земельної ділянки за кадастровим номером 6123480700:02:002:0267, що перебуває у власності ОСОБА_2 , позначену на кадастровому плані земельної ділянки літерами “Б-В”, згідно із земельно-кадастровою документацією даної земельної ділянки.
3) залишити інші пункти рішення суду першої інстанції без змін.
З посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права вважає, що резолютивна частина рішення суду викладена без урахування заявлених позовних вимог, що призвело до часткового задоволення позову та неможливості позивачем ефективно захистити порушене право.
Звертає увагу на те, що оскільки відповідач порушує межі земельної ділянки, позивач має право вимагати проведення демонтажу цієї огорожі в повному обсязі, а не тільки її верхньої частини.
Вказує на те, що відповідно до ст. 103 Земельного кодексу України власник земельної ділянки має право вимагати відновлення її меж і в позовних вимогах було зазначено про таку необхідність, однак суд, ухвалюючи рішення, не взяв до уваги цю частину вимог, що є порушенням прав позивача.
В апеляційній скарзі на ухвалу Кременецького районного суду Тернопільської області від 12 листопада 2024 року відповідач ОСОБА_1 просить визнати її нечинною і закрити провадження у справі.
Вважає, що висновки суду першої інстанції є необґрунтованими, а ухвала суду прийнята з невірним застосуванням матеріального права та з порушенням норм процесуального права.
Доводи апеляційної скарги є аналогічними доводам апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 18 вересня 2024 року.
В апеляційній скарзі на додаткове рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 12 листопада 2024 року, відповідач ОСОБА_1 просить визнати його нечинним і закрити провадження у справі.
Вважає, що висновки суду першої інстанції є необґрунтованими, а додаткове рішення суду прийняте з невірним застосуванням матеріального права та з порушенням норм процесуального закону.
Доводи апеляційної скарги є аналогічними доводам апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 18 вересня 2024 року.
Відзивів на апеляційні скарги не надходило.
В судовому засіданні представник ОСОБА_2 - адвокат Сідоров В.М. підтримав вимоги апеляційної скарги, з мотивів викладених у ній та заперечив проти вимог апеляційних скарг відповідача.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.
За ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено наступні обставини.
Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 19.02.2011 року, договору дарування від 28.08.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу Бурлак О.М. та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 15858091 від 09.09.2007, ОСОБА_2 є власником житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .
ОСОБА_2 є власником земельної ділянки за кадастровим номером 6123480700:02:002:0267, площею 0,2201 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована по АДРЕСА_1 , що стверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 065067 від 07.06.2011 року та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-6114880442021 від 15.07.2021 року.
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 165418637 від 03.05.2019 року, ухвали Кременецького районного суду Тернопільської області від 19.03.2019 року та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за № 268146349 від 29.07.2021 року вбачається, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом.
Із листа ОСОБА_2 від 27.12.2019 року та відповіді Білокриницької сільської ради Кременецького району від 24.01.2020 року за №25 слідує, що Білокриницька сільська рада не надавала дозвіл ОСОБА_9 на облаштування малої архітектурної форми у вигляді стіни (паркану) із суцільної конструкції – блоків на території земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Білокриницької сільської ради Кременецького району за № 116 від 16.02.2007 року, затверджено Правила благоустрою населених пунктів Білокриницької сільської ради Кременецького району Тернопільської області.
Із висновку експерта за результатами проведеної судової будівельно-технічної експертизи № 261/22-22 від 10.06.2022 слідує, що по лінії межі суміжних ділянок АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 ОСОБА_1 влаштована глуха огорожа. Огорожа влаштована із щільно мурованих бетонних блоків по бетонному фундаменті. Висота огорожі замірялась з території домоволодіння №6 від поверхні землі до верху парапета і становить від 2,65м до 2,80м. Довжина влаштованої огорожі із щільно мурованих бетонних блоків між домоволодіннями АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 становить 36,1м. Влаштована глуха огорожа із бетонних блоків на бетонному фундаментів на межі земельних ділянок АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 висотою від 2,65м до 2,80м над поверхнею землі не відповідає вимогам ДБН Б.2.2-5:2011 та ДСТУ-Н В.2.6-188:2013 по допустимій висоті огорожі над землею (не більше 2м). Влаштована глуха огорожа із бетонних блоків на межі земельних ділянок створює затінення частини земельної ділянки та перешкоджає провітрюванню частини земельної ділянки АДРЕСА_1 . Визначення способу, яким можливо привести вказану огорожу у відповідність до вимог будівельних норм не входить до завдань будівельно-технічної експертизи.
Для проведення даної експертизи, експерту була надана технічна документація із землеустрою щодо складання документів що посвідчують право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку за адресою АДРЕСА_1 , де наявний акт встановлення (відновлення) і погодження меж земельної ділянки в натурі, закріплення їх межовими знаками та переданими на зберігання землекористувачу від 27.01.2009 року, із якого слідує, що межі земельної ділянки за кадастровим номером 6123480700:02:002:0267 належної ОСОБА_2 закріплені огорожею, довгостроковими межовими знаками в кількості 9 шт. та передані на зберігання землекористувачеві (власникові) земельної ділянки. Претензій щодо встановлених меж не заявлено, про що розписались суміжні користувачі.
Висновком експерта за результатами проведеної судової земельно-технічної експертизи № 3863 від 21.06.2024 року встановлено, що відповідно до наданих документів та проведеного дослідження частина збудованої ОСОБА_1 огорожі із суцільних блоків на бетонному фундаменті, частково розташована на земельній ділянці за кадастровим номером 6123480700:02:002:0267 площею 0,2201 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибній ділянці), що розташована по АДРЕСА_1 .
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.
Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції в повній мірі, оскільки вважає що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з огляду на наступне.
Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до пунктів «г», «е» частини першої статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства.
Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Частиною другою, пунктом «б» частини третьої статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.
Самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду (стаття 212 ЗК України).
У частині першій статі 375 ЦК України зазначено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проєкту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак доводить, що об`єкт нерухомості є самочинним.
У частині четвертій статті 376 ЦК України зазначено, що якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.
Відповідно до статті 376 ЦК України право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У разі порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 ЦК України). Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки, з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК України, статтею 103 ЗК України.
Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
У постановах Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 822/2149/18 (провадження № К/9901/5732/19) та від 10 квітня 2020 року у справі № 344/4319/16-а (провадження № К/9901/18858/18) зроблено висновки про те, що […правовий порядок знесення будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна залежить від підстав, за якими його віднесено до об`єкта самочинного будівництва. За змістом частини сьомої статті 376 ЦК України зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову можливе лише у разі істотного відхилення від проєкту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, та істотного порушення будівельних норм і правил. У цих випадках з позовом про зобов`язання особи до проведення перебудови може звернутися відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування. Таке рішення суд може ухвалити і за позовом про знесення самочинного будівництва, якщо за наслідками розгляду справи дійде висновку, що можливість перебудови і усунення наслідків самочинного будівництва не втрачено і відповідач згоден виконати перебудову. У разі невиконання особою судового рішення про здійснення перебудови суд може постановити рішення про знесення самочинного будівництва.
В інших випадках самочинного будівництва, зокрема, якщо нерухоме майно збудоване або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проєкту, стаття 376 ЦК України не ставить можливість знесення об`єкта самочинного будівництва в залежність від можливостей його перебудови. Натомість правове значення має позиція власника (користувача) земельної ділянки, а також дотримання прав інших осіб. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України). В цьому випадку знесення самочинного будівництва можливе без попереднього рішення суду про зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову. Це є логічним та виправданим, оскільки такі види самочинного будівництва, безперечно, не можуть бути приведені до легітимного стану шляхом перебудови].
За обставин, коли належний власник земельної ділянки не надавав згоди на будівництво на його земельній ділянці об`єкта нерухомого майна, він має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав як власника земельної ділянки шляхом знесення усіх об`єктів, зокрема й самочинного будівництва, навіть у разі його державної реєстрації, здійсненого не власником або без його згоди.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 204/3027/20 (провадження № 61-2199св22), від 01 лютого 2023 року у справі № 204/1053/20 (провадження № 61-21119св21), від 22 червня 2023 року у справі № 592/16491/18 (провадження № 61-9539св22).
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Так, згідно висновку експерта за результатами проведеної судової земельно-технічної експертизи № 3863 від 21.06.2024 року встановлено, що відповідно до наданих документів та проведеного дослідження частина збудованої ОСОБА_1 огорожі із суцільних блоків на бетонному фундаменті, частково розташована на земельній ділянці за кадастровим номером 6123480700:02:002:0267 площею 0,2201 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибній ділянці), що розташована по АДРЕСА_1 .
Зокрема, у даному висновку зазначено, що під час дослідження топографо-геодезичного знімання з контуром земельної ділянки описаним каталогом координат (Координати SK63(2) (м)) встановлено, що частина огорожі із суцільних блоків на бетонному фундаменті (що належить відповідачу) розташована на земельній ділянці з кадастровим номером 6123480700:02:002:0267 (що належить позивачу). 
Оскільки каталог координат у технічній документації та каталог координат на ситуаційному плані різняться, експертом Мисковець Н. були використані під час дослідження, а саме моделювання обидва каталоги координат. 
Згідно проведених ним розрахунків, частина паркану, яка розташована в межах земельної ділянки з кадастровим номером 6123480700:02:002:0267 відповідно до каталогу координат (Координати SK63(2) (м)) становить 35,69 м, а відповідно до каталогу координат наявного технічній документації становить 32,23 м.
Допитаний в суді апеляційної інстанції експерт ОСОБА_10 вищезазначені обставини підтвердив та пояснив, що оскільки Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, яка затверджена наказом МЮ України №53/5 від 08.10.1998 року (в чинній редакції) експерту заборонено самостійно вибирати вихідні дані для проведення експертизи, тому ним були використані під час дослідження, а саме моделювання обидва каталоги координат.
Суд апеляційної інстанції вважає, що слід взяти до уваги при визначенні довжини паркану, який розташований в межах земельної ділянки позивача, використаний експертом каталог координат вказаний на ситуаційному плані (Координати SK63(2) (м)), оскільки він відповідає наявному контуру земельної ділянки з кадастровим номером 6123480700:02:002:0267 (повністю відображає її межі форму площу та місцерозташування), що вбачається з висновку експерта №3863 від 21.06.2024 року (а.с. 189-195). 
Враховуючи встановлені фактичні обставини справи, а також те, що відповідач звів частину паркану на земельній ділянці, яка належить на праві власності позивачу, у зв`язку з чим остання позбавлена можливості користуватися всією належною їй присадибною ділянкою, колегія суддів приходить до висновку про необхідність захисту порушеного права ОСОБА_2 , шляхом демонтажу (знесення) відповідачем ОСОБА_1 за власний рахунок частини паркану із бетонних блоків на бетонному фундаменті, який розташований в межах земельної ділянки 6123480700:02:002:0267 та відповідно до каталогу координат (Координати SK 63(2)) становить 35,69 м. з точки В в напрямку точки Б (ілюстрація 1, 9 висновку експерта №3863 від 21.06.2024 року).
Оскільки суд апеляційної інстанції прийшов до переконання про необхідність демонтажу (знесення) відповідачем частини паркану із бетонних блоків на бетонному фундаменті, який розташований в межах чужої земельної ділянки 6123480700:02:002:0267 і довжина якого становить 35,69 м., тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині приведення висоти огорожі у відповідність із встановленими нормами, так як права позивача будуть захищені (відновлені) в інший спосіб.
При цьому суд апеляційної інстанції враховує, що з висновку експерта № 261/22-22 від 10.06.2022 року (а.с. 103-108) вбачається, що довжина всієї влаштованої відповідачем огорожі із щільно мурованих бетонних блоків між домоволодіннями сторін становить 36,1 м, а тому із врахуванням довжини огорожі, яка підлягає знесенню — 35,69 м, частина огорожі, яка залишиться і становитиме довжину 0,41 м не призведе до порушення прав позивача щодо затінення її земельної ділянки, погіршення її провітрювання. 
Також суд апеляційної інстанції вважає, що не підлягають до задоволення і позовні вимоги про відновлення меж даної земельної ділянки, згідно із земельно-кадастровою документацією, оскільки демонтажем (знесенням) частини паркану, який влаштований із бетонних блоків на бетонному фундаменті (все це є одним цілим), земельна ділянка позивача буде приведена у придатний для використання стан, у відповідності до технічної документації із землеустрою.
Доводи апеляційної скарги про те, що до висновку експерта №3863 долучено 7 шт. Фотографій об`єкта дослідження земельної ділянки, яка розташована в с. Білокриниця, Луцького району, а не Кременецького району, колегія суддів відхиляє, оскільки зазначена неточність має ознаки описки.
Жодних підстав для визнання вищезазначеного доказу неналежним чи недопустимим, колегія суддів не вбачає.
Стороною відповідача не було надано інших висновків за результатами проведення земельно-технічної експертизи, які б давали підстави для критичної оцінки висновку експерта за результатами проведеної судової земельно-технічної експертизи № 3863 від 21.06.2024 року.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції.
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційних скарг, а тому рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 18 вересня 2024 року і як похідні від нього додаткове рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 12 листопада 2024 року та ухвалу Кременецького районного суду Тернопільської області від 12 листопада 2024 року слід скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном задовольнити частково та зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_2 земельною ділянкою за кадастровим номером 6123480700:02:002:0267, площею 0,2201 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована по АДРЕСА_1 та перебуває у її власності, шляхом демонтажу (знесення) за власний рахунок частини паркану, який влаштований із бетонних блоків на бетонному фундаменті і розташований в межах земельної ділянки 6123480700:02:002:0267 та відповідно до каталогу координат (Координати SK 63(2)) становить 35,69 м. з точки В в напрямку точки Б. 
У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
В силу вимог статті 141 ЦПК України, з урахуванням результату розгляду даної справи судом апеляційної інстанції, з відповідача на користь позивача слід стягнути 908 грн. сплаченого судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції, 1362 грн. за розгляд справи в суді апеляційної інстанції та 11 463, 52 грн. витрат пов`язаних із проведенням експертиз.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 18 вересня 2024 року, додаткове рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 12 листопада 2024 року та ухвалу Кременецького районного суду Тернопільської області від 12 листопада 2024 року, та апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 18 вересня 2024 року — задовольнити частково.
Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 18 вересня 2024 року, додаткове рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 12 листопада 2024 року та ухвалу Кременецького районного суду Тернопільської області від 12 листопада 2024 року — скасувати.
Ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном — задовольнити частково.
Зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_2 земельною ділянкою за кадастровим номером 6123480700:02:002:0267, площею 0,2201 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована по АДРЕСА_1 та перебуває у її власності, шляхом демонтажу (знесення) за власний рахунок частини паркану, який влаштований із бетонних блоків на бетонному фундаменті і розташований в межах земельної ділянки 6123480700:02:002:0267 та відповідно до каталогу координат (Координати SK 63(2)) становить 35,69 м. з точки В в напрямку точки Б (ілюстрація 1, 9 висновку експерта №3863 від 21.06.2024).
В задоволенні решти позовних вимог — відмовити.
Стягнути із ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_3 ) сплачений судовий збір: 908 грн. за розгляд справи в суді першої інстанції; 1362 грн. за розгляд справи в суді апеляційної інстанції та 11 463, 52 грн. витрат пов`язаних із проведенням експертиз.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Повний текст постанови складено 09 червня 2025 року.

Головуючий                                                 Гірський Б.О.

Судді:                                                                Храпак Н.М.

                                                       
                                                                       Хома М.В.