ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
22 травня 2025 року
м. Київ
справа № 726/952/24
провадження № 51- 164км25
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                    ОСОБА_1 ,
суддів                                                ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю: 
секретаря судового засідання  ОСОБА_4 ,
прокурора                                        ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на вирок Садгірського районного суду м. Чернівців від 14 червня 2024 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 06 листопада 2024 року, постановлені стосовно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Середнє Ужгородського району Закарпатської області, жителя АДРЕСА_1 , в силу статті 89 КК не судимого, 
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 382 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини  
За вироком Садгірського районного суду м. Чернівців від 14 червня 2024 року ОСОБА_6 визнано невинуватим та виправдано за відсутності в його діяннях складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 382 КК.
Згідно обвинувального акта ОСОБА_6 , достовірно знаючи про наявність рішення суду, яким його позбавлено права керування транспортним засобом строком на 10 років, діючи умисно, починаючи з вересня 2022 року по 02 березня 2024 рік, систематично керував транспортними засобами, чим вчиняв дії, спрямовані на умисне невиконання постанови Садгірського районного суду міста Чернівців від 29 вересня 2022 року у справі № 726/1205/22. Діяння ОСОБА_6 кваліфіковані стороною обвинувачення за частиною 1 статті 382 КК, як умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.
Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 06 листопада 2024 року вирок Садгірського районного суду м. Чернівців від 14 червня 2024 року залишено без змін.
Вимоги, викладені у касаційній скарзі, і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати вирок Садгірського районного суду м. Чернівців від 14 червня 2024 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 06 листопада 2024 року та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Зокрема, прокурор у касаційній скарзі вважає помилковими висновки судів першої та апеляційної інстанцій стосовно недоведеності того, що у діях ОСОБА_6 є склад кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 382 КК, оскільки керування ним транспортним засобом, будучи позбавленим рішенням суду такого права, утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 126 КУпАП, за якою він покараний, та такі дії перебувають поза межами об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 382 КК.
Також не погоджується з висновками судів щодо того, що обов`язок виконувати рішення в частині позбавлення права керування транспортними засобами покладається на органи поліції, а не на особу, щодо якої прийнято таке рішення, та оскільки ОСОБА_6 не має посвідчення водія, його не можна позбавити права керування транспортними засобами. 
Зазначає про помилковість висновків судів щодо недопустимості постанов Садгірського районного суду м. Чернівців. Суд апеляційної інстанції не надав вичерпних відповідей на доводи апеляційної скарги прокурора стосовно того, які саме фундаментальні права обвинуваченого були порушені та забезпеченню яких саме прав і свобод обвинуваченого вони перешкодили.
Крім того, прокурор у касаційній скарзі указує на те, що суд апеляційної інстанції обмежився лише допитом виправданого, безпосередньо не дослідив письмові докази, не надав їм належної оцінки.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор у судовому засіданні частково підтримала касаційну скаргу прокурора. Вважала за необхідне скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Інших учасників було належним чином повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з'явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді, повідомлень про поважність причин неприбуття до Суду від них не надходило. 
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, думку учасників касаційного розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Згідно зі статтею 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Відповідно до приписів статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. 
Згідно з вимогами статті 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до положень статті 419 КПК в ухвалі апеляційного суду повинні бути зазначені мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Наведеним вимогам кримінального процесуального закону вирок суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_6 не відповідають.
Стосовно доводів касаційної скарги прокурора щодо наявності у діянні ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 382 КК, колегія суддів зазначає таке.
Суд першої інстанції у своєму рішенні зазначив, що суб`єктом злочину, передбаченого частиною 1 статті 382 КК, можуть бути особи, які внаслідок свого службового становища зобов`язані та мають реальну можливість виконати постанову суду про позбавлення водія права керування транспортними засобам.
Проте колегія суддів не погоджується з зазначеним, виходячи з усталеної практики Верховного Суду (постанови Касаційного кримінального суду від 8 лютого 2023 року у справі № 464/4690/20 (провадження № 51-212 км 22) та від 27 лютого 2023 року у справі № 450/205/19 (провадження № 51-1306 км 22) та враховуючи таке.
Відповідно до частини 1 статті 2 КК зазначено, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом. 
Складом кримінального правопорушення визнається сукупність закріплених у кримінальному законі ознак, за наявності яких реально вчинене суспільно небезпечне діяння визнається злочином.
Обов`язковими елементами складу будь-якого кримінального правопорушення є: об`єкт злочину, об`єктивна сторона злочину, суб`єктивна сторона злочину та суб`єкт злочину.
Відсутність хоча б одного з цих елементів свідчить про те, що дії (бездіяльність) особи, поведінка якої оцінюється у даному конкретному випадку, не є кримінальним правопорушенням.
ОСОБА_6 було висунуто обвинувачення у тому, що він, будучи відповідно до постанови Садгірського районного суду міста Чернівців від 29 вересня 2022 року у справі №726/1205/22, що набрала законної сили 10 жовтня 2022 року, визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 130 КУпАП, та на якого накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 51000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на 10 років, без оплатного вилучення транспортного засобу, умисно та систематично, достовірно знаючи про наявність даного рішення суду, та, будучи ознайомлений із ним, з метою його невиконання в частині позбавлення права керування транспортними засобами, маючи реальну можливість його виконати, починаючи з вересня 2022 року по 02 березня 2024 року систематично керував транспортними засобами.
Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 382 КК, є умисне невиконання судового рішення, що набрало законної сили, і означає повне його ігнорування. Об`єктивна сторона зазначеного кримінального правопорушення також проявляється і в перешкоджанні виконанню судового рішення, що набрало законної сили, яке полягає в активній протидії його виконанню.
Згідно доктрини кримінального права суб`єкт цього кримінального правопорушення може бути як спеціальним, так і загальним. Тому питання про визнання особи суб`єктом цього кримінального правопорушення необхідно вирішувати диференційовано з урахуванням конкретних фактичних обставин кримінального провадження.
Суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 382 КК, може бути фізична особа не на користь якої ухвалено рішення суду та яку зобов`язано вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.
Таким чином, ОСОБА_6 як особа, яку позбавлено права керування транспортними засобами на строк 10 років, зобов`язаний був утриматися від керування транспортними засобами протягом визначеного судом строку.
Висновки суду щодо відсутності в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 382 КК не ґрунтуються на вимогах закону також з огляду на таке.
Статтею 9 КУпАП встановлено, що адміністративне правопорушення - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
За вчинення адміністративного правопорушення до особи застосовується адміністративне стягнення, одним із видів якого є позбавлення спеціального права, зокрема, права керування транспортними засобами. 
Відповідно до статті 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами. Статтею 15 Закону України «Про дорожній рух» забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.
Таким чином, позбавлення спеціального права, зокрема, права керування транспортними засобами, одночасно припиняє реалізацію вказаного права особою, до якої застосовано цей вид адміністративного стягнення.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Обов`язковість судового рішення є однією з основних засад судочинства.
Як установлено у статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.
Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД 459548 від 02 березня 2024 року вбачається, що о 10 годин 22 хвилини в місті Чернівці по вулиці Хотинській, 43 ОСОБА_6 керував автомобілем «ВАЗ 21114» реєстраційний номер НОМЕР_1 , де був зупинений працівниками поліції ГУНП в Чернівецькій області та притягнений до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121-3 КУпАП, а саме за керування транспортним засобом із забрудненими номерними знаками та на якого накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1190 грн (т. 1, а. п. 15).
Саме під час складання вищезазначеного протоколу було встановлено, що ОСОБА_6 здійснював керування транспортним засобом, будучи позбавленим такого права відповідно до постанови Садгірського районного суду міста Чернівців від 29 вересня 2022 року у справі №726/1205/22.
Також колегія суддів не погоджується з висновками суду щодо того, що невиконання особою, яка не мала права керування транспортними засобами, постанови суду, що набрала законної сили, про накладення адміністративного стягнення у виді позбавлення такого спеціального права, не утворює складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 382 КК.
Відповідно до висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду від 04 вересня 2023 року (справа № 702/301/20, провадження № 51-944км23) особі, яку визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого відповідною частиною статей 286, 286-1 КК, суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення кримінального правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами.
Також суд першої інстанції у своєму рішенні зазначив, що у законодавстві чітко визначена пряма норма, за якою особа несе відповідальність за керування транспортним засобом у разі позбавлення такої особи права керування транспортними засобами і це адміністративна відповідальність, що передбачена статтею 126 КУпАП, яка і охоплює у своєму змісті невиконання постанови суду про позбавлення права керування транспортним засобом. А тому діяння ОСОБА_6 не підлягають додатковій кваліфікації за частиною 1 статті 382 КК та кримінальній відповідальності за цією нормою Закону.
Колегія суддів не вважає такі висновки обґрунтованими, оскільки в статті 126 КУпАП та статті 382 КК йдеться про склади правопорушень, які відрізняються не тільки за ознаками об`єкта посягання, а й за ознаками об`єктивної сторони і немає жодних підстав їх ототожнювати у разі, коли йдеться про притягнення особи, позбавленої права керувати транспортним засобом, до відповідальності за частиною 1 статті 382 КК.
До того ж колегія суддів зазначає, що ОСОБА_6 02 березня 2024 року притягувався до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 121-3 КУпАП, а саме за керування транспортним засобом із забрудненими номерними знаками, а не статтею 126 КУпАП.
Суд першої інстанції розцінив визнання ОСОБА_6 своєї вини помилковим, що пов`язано із неналежною юридичною обізнаністю.
Колегія суддів зауважує, що ще на стадії досудового розслідування ОСОБА_6 мав незмінного захисника, що підтверджується договором про надання правничої допомоги від 15 березня 2024 року (т. 1, а. п. 45), який здійснював його захист також у судах першої та апеляційної інстанцій.
Крім того, суд першої інстанції не оцінив показання ОСОБА_6 відповідно до статті 94 КПК, з точки зору належності, допустимості, достовірності, лише вказавши, що визнання винуватості є помилковим, проте такого критерію КПК не визначає.
Як у суді першої, так і апеляційної інстанцій ОСОБА_6 зазначав, що йому було відомо, що його було позбавлено права керування транспортним засобом. Як убачається з технічного запису судового засіданні у суді першої інстанції від 17 травня 2024 року, ОСОБА_6 на запитання судді, чи сплатив він штраф у розмірі 51000 грн, накладений постановою Садгірського районного суду міста Чернівців від 29 вересня 2022 року у справі №726/1205/22, повідомив, що штраф ним не сплачений. Також під час апеляційного розгляду 06 листопада 2024 року на запитання головуючої ОСОБА_6 відповідав, що був обізнаний про наявність стосовно нього рішення, яким його було позбавлено права керування транспортним засобом. Вказане залишилось без належної оцінки судами попередніх інстанцій.
Суд першої інстанції визнав недопустимими доказами постанови Садгірського районного суду міста Чернівців від 29 вересня 2022 року, 29 березня 2023 року, 09 серпня 2023 року, 09 серпня 2023 року, копії постанови про накладення адміністративного стягнення серії БАД 459548 від 02 березня 2024 року, через те, що стороною обвинувачення не підтверджено спосіб їх отримання (походження) у кримінальному провадженні.
Із зазначеним не може погодитись колегія суддів, адже відповідно до частини 2 статті 93 КПК сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом. 
Таким чином, витребування від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб документів є самостійним способом збирання доказів. А з огляду на те, що матеріали кримінального провадження містять запит слідчого та відповідь Садгірського районного суду м. Чернівців (т. 1, а. п. 37 - 43), доводи прокурора про безпідставність висновку суду стосовно недопустимості цих доказів є обґрунтованими.
Суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду безпідставно погодився з висновками місцевого суду, вказавши у своєму рішенні, що останній встановив фактичні обставини справи і на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження доказів наявних у матеріалах кримінального провадження, дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 382  КК, та  залишив без належної уваги доводи  апеляційної скарги  прокурора.
Відповідно до приписів статті 438 КПК підставами до скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. 
Положеннями частини 2 статті 438 КПК передбачено, що при вирішенні питання про наявність зазначених у частині 1 цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.
Згідно з частиною 1 статті 412 КПК істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 413 КПК неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.
За наслідками касаційного розгляду колегія суддів дійшла висновку, що при розгляді кримінального провадження стосовно ОСОБА_6 суд першої інстанції дійшов необґрунтованих висновків про те, що висунуте ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 382 КК, не знайшло свого підтвердження, у звязку з чим виправдав останнього за відсутності в його діянні складу інкримінованого йому кримінального правопорушення, а апеляційний суд не усунув порушень допущених місцевим судом.
Вирок суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду не відповідають вимогам статей 370 та 419 КПК, при розгляді цього кримінального провадження допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а тому касаційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.
Зазначені недоліки не можуть бути усунені під час апеляційного розгляду, так як показання обвинуваченого не були оцінені на предмет їх достовірності, як і рішення судів, що безпідставно були визнані недопустимими. Їх дослідження і оцінка за вказаними критеріями під час лише апеляційного перегляду призведе до неможливості заперечити і перевірити правильність встановлених фактичних обставин в суді права і факту, а отже може призвести до позбавлення права на ефективний захист та належну реалізацію інтересів учасників провадження.
З огляду на вказане, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
Оскільки оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, колегія суддів не розглядає інші доводи касаційної скарги.
Під час нового розгляду суд має врахувати наведене та з урахуванням вимог кримінального процесуального закону ухвали законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Суд
у х в а л и в:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Вирок Садгірського районного суду м. Чернівців від 14 червня 2024 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 06 листопада 2024 року стосовно ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
С у д д і:
 
ОСОБА_1                                         ОСОБА_2                          ОСОБА_3