ПОСТАНОВА 
Іменем України

08 квітня 2025 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 387/468/24
провадження № 22-ц/4809/613/25 

       Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючий суддя – Дьомич Л. М. (суддя - доповідач), судді – Дуковський О. Л., Письменний О. А.,
за участю секретаря судового засідання Соловйової І. О.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідач – ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 17 грудня 2024 року (судя Майстер І.П.), -
       В С Т А Н О В И В :
Короткий зміст позовних вимог позивача
12.04.2024 ОСОБА_1 звернулася до Добровеличківського районного суду Кіровоградської області з вимогою до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою у розмірі 39 000,00 грн.
Позов обґрунтований наступним. 
07.02.2024 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір позики, згідно з яким ОСОБА_1 надала відповідачці ОСОБА_2 готівкові кошти в сумі 39 000,00 гривень, а відповідачка зобов`язалася повернути вказані грошові кошти до 31.03.2024. 
Позивач повністю виконав взяті на себе зобов`язання, однак відповідачка ухиляється від повернення коштів. 
Просить стягнути заборгованість, а також судові витрати у розмірі 1 211,20 грн та компенсацію витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 гривень 00 копійок.
Відзив на позов відповідачка не подавала. 
Судове рішення
Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 17 грудня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою, задоволений повністю. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 07.02.2024 в розмірі 39 000 ( тридцять дев`ять тисяч) гривень 00 копійок. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1211 (одну тисячу двісті одинадцять гривень) 00 копійок; витрати за надання професійної правничої допомоги у розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок. 
Суд виснував про доведеність позивачкою неповернутої позики, невиконання зобов`язання.
Апеляційна скарга
       Не погоджуючись з судовим рішенням, адвокат Куєвда Ю.С., яка діє в інтересах відповідачки ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, якою просить скасувати рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської від 17 грудня 2024 року у справі. Прийняти нове рішення, яким в задоволені позовних вимог відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 15 000 грн, судовий збір у розмірі 1816,50 грн та витрати за проведення судової почеркознавчої експертизи.
       В обґрунтування оскарження вказує, що ОСОБА_2 не може підтвердити укладення боргової розписки, як і отримання грошових коштів нею, а також заперечує факт її підписання. 
Крім того, надана боргова розписка викликає обґрунтований сумнів у тому, що вона була складена ОСОБА_2 особисто, з огляду на відмінності почерку особи, яка склала розписку, із почерком ОСОБА_2 . 
Підпис у паспорті громадянина України відповідача візуально істотно відрізняється від підпису, проставленого на розписці, що була надана позивачем разом із позовною заявою. 
Справу розглянуто судом за відсутності сторони відповідача, неповідомленої належним чином про дату, час і місце розгляду справи, що унеможливило реалізацію нею прав, передбачених ст.43 ЦПК України. 
Договір позики є єдиним доказом, на якому ґрунтуються позовні вимоги у справі, отже визначення експертом факту не підписання ОСОБА_2 цього договору зумовить повну відсутність підстав для задоволення позову. 
Відзив на апеляційну скаргу
Адвокат Болюра С.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , не погоджуючись з апеляційною скаргою, подала відзив, яким просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.
Вказує, що ухвалою місцевого суду сторонам надано право скористатися своїм процесуальним правом надати відзив на позовну заяву, відповідь на відзив та заперечення згідно ст.ст. 178,193 ЦПК України. 
21.08.2024 року ухвалою Добровеличківського районного суду Кіровоградської області закрито підготовчого провадження у справі та призначено слухання по суті на 19.09.2024 року. 
Подальші виклики на судові засідання відбувалися на 14.11.2024 року на 11 годин та 17.12.2024 року, при цьому відповідач отримувала повістки про виклик до суду, про причини неявки суду не повідомляла.
Відповідач вказує у своїй апеляційній скарзі про те, що ніби-то вона боргову розписку від 07.02.2024 року не писала та не підписувала, відтак ставить клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи. 
Разом з тим, відповідач до клопотання повинен був надати суду вільні зразки почерку та підпису в документах аналогічного періоду складання розписки. У разі неможливості подати, заявити клопотання про витребування доказів судом. 
Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у ч. 2 ст. 83 ЦПК України. Вбачається, що відповідач має намір затягувати розгляд цивільної справи що суперечить статті 13 ЦПК України «зловживання процесуальними правами». 
Рух справи
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 30 січня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 17 грудня 2024 року.

Ухвалою від 31.01.2025р підготовчі дії у справі закінчено. Справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 17 грудня 2024 року призначено до розгляду в Кропивницькому апеляційному суді на 26 березня 2025 року.

У зв`язку з відпусткою судді-члена колегії, справу розглядом призначено на 8 квітня 2025р.

Ухвалою суду від 08.04.2025р у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про призначення почеркознавчої експертизи відмовлено. 
Позиція сторін 
       Сторони належним чином повідомлені про судовий розгляд.
       Представник відповідача адвокат Куєвда Ю.С. підтримала доводи апеляційної скарги, наполягала на її задоволенні.
Представник позивачки адвокат Болюра С.В. заперечувала щодо доводів оскарження, наполягала на незмінності судового рішення.
Фактичні обставини, встановлені судом. 
       Відповідно до розписки від 07.02.2024 ОСОБА_2 взяла в борг у ОСОБА_1 39 000 гривень 00 копійок до 31.03.2024 (а.с.5,22).
Позивачкою направлена вимога про погашення заборгованості від 30.03.2024 ОСОБА_2 в сумі 39 000 грн, з визначеним терміном до 07 квітня 2024 року ( а.с.8).
Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги
Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з ч. ч. 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги за наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним нормам закону, а тому вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню. 
Норми права
За п.1 ч.2 ст.11 Цивільного Кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Згідно з ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Частини 1-2 ст. 625 ЦК України передбачають, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно з ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
У відповідності до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. 
Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 08.06.2016 ухвалив постанову у справі №6-1103цс16, предметом якої був спір стягнення боргу за договорами позики і зробив правовий висновок про те, що відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.
Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 13.12.2017 ухвалив постанову у справі №6-996цс17, предметом якої був спір стягнення боргу за договорами позики і зробив правовий висновок про те, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.
Аналогічний висновок міститься і у постанові Верховного Суду у справі № 464/3790/16-ц від 16.01.2019 року. 
Мотиви апеляційного суду
       Спірні правовідносини виникли за наслідком укладеного договору позики між сторонами.
       Цивільне судочинство ґрунтується, зокрема, на принципі змагальності сторін відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. 
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій . 
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. 
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.  Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (п. 4 ч. 3 ст. 2, ст. 12, ст. 81 ЦПК України).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).
Докази у справ мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності, які встановлені ст. ст. 76 – 80 ЦПК України.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з оцінкою суду першої інстанції доказів у справі.
Зокрема, суд правильно оцінив наданий позивачем письмовий доказ – оригінал розписки відповідача від 07.02.2024 (а. с. 22). 
За змістом розписки підписаної ОСОБА_2 07.02.2024, передбачено, що відповідачка зобов`язалась повернути позику в розмірі 39 000 гривень ОСОБА_1 , до 31.03.2024. Кошти отримала 07.02.2024. 
Зазначений документ підтверджує факт передачі позивачкою предмету позики відповідачці. 
Факт знаходження оригіналу розписки в розпорядженні позивачки підтверджує існування на день розгляду спору цивільно-правових відносин між сторонами, які виникли з договору позики .
Здійснений судом висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13; від 02 липня 2014 року № 6-79цс14. 
Відповідачка на стадії апеляційного оскарження не визнає, підпис у розписці і заперечує дійсність позики. 
На відповідачку покладено процесуального обов`язку доказування обставин, якими вона обґрунтовує свої заперечення проти позову, вона не надала суду доказів того, що насправді грошові кошти не були нею позичені.
Зміст розписки від 07.02.2024р підтверджує передачу ОСОБА_1 . ОСОБА_2 грошових коштів в борг у сумі 39000 грн, а також зобов`язання повернути отримане «до 31 березня 2024 року».
Отже, місцевий суд дійшов правильного висновку, що у справі позивачка довела належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами факт укладення з відповідачкою договору позики грошових коштів у суму 39 000 грн, які відповідачка отримала та зобов`язалася повернути до 31. 03.2024.
Доводи апеляційної скарги відповідачки про те, що підпис у розписці не належить ОСОБА_2 , не спростовує укладення договору позики, без належного доведення такого заперечення переконливими доказами. 
ОСОБА_2 жодних заперечень до місцевого суду з приводу незгоди і наміру спростувати правочин, не надавала. Належним чином повідомлялася про судовий розгляд, а саме ухвала про відкриття провадження відповідачкою отримана 17.05.2024р (а.с.18); виклик у судове засідання 19.09.2024р отримано 29.08.2024р (а.с.29); виклик у судове засідання на 14.11.2024р з позначкою «за відсутністю за вказаною адресою» (а.с.38); на 17 .12.2024р відмітка на поштовому конверті «за відсутністю за вказаною адресою», (а.с.45).  Відмітка «Адресат відсутній за вказаною адресою»,   відповідно до положень пунктів 3, 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК, судова повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки, і особа вважається повідомленою. Суд розглянув справу без фіксації судового засідання, у зв`язку з неявкою сторін. Зазначене, безумовно спростовує мотиви оскарження в частині неналежного повідомлення, неможливості реалізувати свої права та доводить недобросовісність користування процесуальними правами, з огляду обґрунтування вимоги про призначення судово-почеркознавчої експертизи, мотивів оскарження.
Вказане також свідчить про непослідовність позиції відповідача, щодо невизнання укладеного договору позики. 
Наявність боргової розписки у позивачки вказує на те, що позику не повернуто.
Оскільки на час звернення позивачки до суду строк повернення відповідачем позики сплинув, то суд першої інстанції правильно виснував, що боржник допустив невиконання грошового зобов`язання. Таким чином у позивачки виникло право вимагати стягнення боргу в судовому порядку.
ОСОБА_1 довела правомірність і обґрунтованість заявленої нею вимоги належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами, а отже суд дійшов правильного висновку про обґрунтованість вимоги. 
Враховуючи зазначене, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідачки на користь позивачки суму боргу у розмірі 39 000 гривень 00 копійок.
Що стосується витрат на професійну правову допомогу адвоката. 
Судом за наслідком розподілення судових витрат стягнуто компенсацію правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надано суду письмові докази, а саме: договір про надання правової допомоги від 25.02.2024 укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ; прибутковий касовий ордер №4 від 25.02.2024 до договору на суму 10 000 гривень; акт виконання робіт від 17.12.2024; ордер на надання правничої (правової) допомоги серії від 08.04.2024.
       Суд врахувавши характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, доходить до висновку, що у зв`язку із задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 гривень. Також суд у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України стягнув з відповідачки на користь позивачки, понесені нею судові витрати у справі, у вигляді судового збору. 
Судові витрати розподілені у відповідності до положень права.
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Аргументи апеляційної скарги ОСОБА_2 не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки. 
Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.
Так, як суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду – без змін.
Про судові витрати
Одним із принципів цивільного судочинства, закріплених у п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України, є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та судових витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У зв`язку з тим, що колегія суддів апеляційного суду залишає вимоги апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, то передбачених ч. 13 ст. 141 ЦПК України підстав для зміни здійсненого судом першої інстанції розподілу судових витрат, які сторони понесли у зв`язку з розглядом справи в місцевому суді, немає. 
Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-
У Х В А Л И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 17 грудня 2024 року – без змін. 

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 9 травня 2025р.

Головуючий суддя                                                Л. М. Дьомич

Судді                                                                О. Л. Дуковський

                                                                       О. А. Письменний