П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

27 березня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/31085/24	

Категорія:112010200          Головуючий в 1 інстанції: Аракелян М.М.
          Місце ухвалення: м. Одеса
          Дата складання повного тексту:04.02.2025 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого           – Бітова А.І.
суддів                     – Лук`янчук О.В.
– Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута за правилами п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду (далі – ГУПФ) України в Івано-Франківській області про:
-          визнання протиправними та скасування рішення ГУПФ України в Івано- Франківській області від 19 серпня 2024 року №155250027498 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;
-          зобов`язання ГУПФ України в Івано-Франківській області призначити та виплатити пенсію ОСОБА_1 зарахувавши до страхового стажу період з 08 вересня 1988 року по 02 січня 1989 року, з 01 січня 1990 року по 27 січня 1990 року, з 01 лютого 1990 року по 10 серпня 1992 року, з 04 січня 1993 року по 20 квітня 1996 року, з дати подання заяви про призначення пенсії, а саме з 10 серпня 2024 року.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що він подав заяву про призначення пенсії за віком через вебпортал ПФУ, прикріпивши копію трудової книжки від 01 жовтня 1984 року серії НОМЕР_1 , паспорт, РНОКПП, архівну довідку від 07 травня 2024 №2677/06-21 про підтвердження стажу, лист від 19 червня 2024 року №1571-Р-11.1-21 Департаменту архівної справи та діловодства ОМР. Рішенням від 19 серпня 2024 року №155250027498, виданим ГУПФ України в Івано-Франківській області, позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком, оскільки відповідачем не зараховано до страхового стажу деякі періоди роботи. Позивач вважав, що його трудовою книжкою повністю підтверджується робота у спірні періоди, а рішення ГУПФ України в Івано-Франківській області є протиправним та порушує його право на пенсію, що змусило звернутися до суду за захистом.
Відповідач позов не визнав, вказуючи, що підставою для винесення рішення про відмову в призначенні пенсії за віком слугувало те, що в заявника відсутній необхідний страховий стаж. Згідно поданих документів страховий стаж позивача становить 27 років 11 місяців 17 днів, яких недостатньо для призначення пенсії За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано: всі періоди роботи у зв`язку з невідповідністю прізвища паспортним даним також проведені виправлення не завірені відповідно до Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20 червня 1974 року №162 (далі – Інструкція №162); з 08 вересня 1988 року по 02 січня 1989 року оскільки запис про звільнення не засвідчений печаткою підприємства; з 01 січня 1990 року по 17 січня 1990 року, оскільки у записі про прийняттю на роботу відсутня назва підприємства; з 04 січня 1993 року по 20 квітня 1996 року, оскільки відсутня підстава звільнення. У зв`язку із цим, записи наданої трудової книжки не підтверджують трудовий стаж позивача та не можуть враховуватись при зверненні за призначення пенсії за віком. Враховуючи викладене, рішення ГУПФ України в Івано-Франківській області від 19 серпня 2024 року №155250027498 про відмову ОСОБА_2 в призначенні пенсії за віком прийнято згідно норм чинного законодавства, а позовні вимоги є безпідставними і задоволенню не підлягають.
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУПФ України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – задоволено повністю.
Визнано протиправним та скасовано рішення ГУПФ України в Івано-Франківській області від 19 серпня 2024 року №155250027498 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .
Зобов`язано ГУПФ України в Івано-Франківській області призначити та виплатити пенсію ОСОБА_1 , зарахувавши до його страхового стажу періоди роботи з 08 вересня 1988 року по 02 січня 1989 року, з 01 січня 1990 року по 27 січня 1990 року, з 01 лютого 1990 року по 10 серпня 1992 року, з 04 січня 1993 року по 20 квітня 1996 року відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01 жовтня 1984 року, з дати подання заяви про призначення пенсії, а саме з 10 серпня 2024 року.
Стягнуто з ГУПФ України в Івано-Франківській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1 211 грн. 20 коп.
В апеляційній скарзі ГУПФ України в Івано-Франківській області ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права. 
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що правові підстави для підтвердження стажу показами свідків виникають тільки у випадках відсутності у заявника документі про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями; внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності даних з інших причин. Документами, які підтверджують відсутність архівних даних, є довідки підприємств, установ, підприємств, організацій (їх правонаступників), де проходила робота заявника, чи державних або відомчих архівів, куди передані на зберігання архіви підприємства. Якщо підприємство ліквідоване і місце знаходження його документів невідоме, інформація компетентної архівної установи про те, що ці документи не поступали на зберігання, прирівнюються до довідки про відсутність архівних даних. Враховуючи викладене, рішення ГУПФ в Івано-Франківській області від 19 серпня 2024 року №155250027498 про відмову ОСОБА_2 в призначенні пенсії за віком прийнято згідно норм чинного законодавства.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ГУПФ України в Івано-Франківській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Судом першої інстанції встановлені, судом апеляційної інстанції підтверджені, учасниками апеляційного провадження неоспорені наступні обставини.
10 серпня 2024 року ОСОБА_1 через ВЕБ-портал Пенсійного фонду України в порядку Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" звернувся з заявою за призначенням/перерахунком пенсії за віком та доданими документами.
Розглянувши заяву позивача від 10 серпня 2024 року та надані документи, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" ГУПФ України в Івано-Франківській області прийнято рішення №155250027498 від 19 серпня 2024 року, яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії, у зв`язку із відсутністю необхідного стажу.
В рішенні зазначено, що страховий стаж особи становить 27 років 11 місяців 17 днів. 
Відповідно п.1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у 2024 році право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років мають особи за наявності страхового стажу не менше 31 років, а у 2027 році будуть мати відповідно до п. 2 цієї ж статті, - у віці 63 роки за наявності страхового стажу від 24 років. Відповідно до статті 24 Закону страховий стаж – період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку – на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даним, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
За результатом розгляду документів, доданих до заяви, згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01 жовтня 1984 року до страхового стажу не зараховано періоди роботи: з 08 вересня 1988 року по 02 січня 1989 року так як запис про звільнення не засвідчено печаткою підприємства, чим порушено п.4.1 Інструкції №162; з 01 січня 1990 року по 27 січня 1990 року оскільки відсутня назва підприємства при прийнятті, чим порушено п.2.14 Інструкції №162; з 01 лютого 1990 року по 10 серпня 1992 року так як дата прийняття та дата наказу про прийняття містить виправлення; з 04 січня 1993 року по 20 квітня 1996 року, оскільки відсутня підстава звільнення, чим порушено п.2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29 липня 1993 №58 (далі – Інструкція №58).
На думку позивача, незарахування в трудовий стаж періодів роботи: з 08 вересня 1988 року по 02 січня 1989 року, з 01 січня 1990 року по 27 січня 1990 року, з 01 лютого 1990 року по 10 серпня 1992 року, з 04 січня 1993 року по 20 квітня 1996 року відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01 жовтня 1984 року є протиправним, та таким, що порушує його право на пенсійне забезпечення за віком, оскільки відомості про його роботу у спірні періоди наявні у трудовій книжці.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку. Отже, суд першої інстанції зазначив, що незарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періодів страхового стажу з 08 вересня 1988 року по 02 січня 1989 року, з 01 січня 1990 року по 27 січня 1990 року, з 01 лютого 1990 року по 10 серпня 1992 року, з 04 січня 1993 року по 20 квітня 1996 року відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 01 жовтня 1984 року, є протиправним. 
Суд першої інстанції також враховував, що відповідачем не було надано доказів на спростовування відомостей, які відображені у трудовій книжці позивача, де міститься інформація  про періоди його роботи, а також вжиття заходів для з`ясування їх достовірності.
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ч.2 ст. 19, ст. 46, п.6 ч.1 ст. 92 Конституції України ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, ст. 8, ч.2 ст. 24, ч.ч.1, 2 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", п.п.1.1, 1.7, 4.1, 4.2, 4.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25 листопада 2005 року, п.п.1-3 Постанови Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, п.п.1, 18 Постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС віл 06 вересня 1973 року №656 "Про трудові книжки працівників та службовців".
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.
Відповідно ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами п.6 ч.1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Статтею 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Відповідно ч.ч.1, 2 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 01 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року – не менше 31 року.
Позивач на момент звернення із заявою про призначення пенсії за віком досяг 60 років. Таким чином, для призначення пенсії позивачу необхідно мати 31 рік страхового стажу. Саме відсутність 31 року страхового стажу стала підставою для відмови у призначенні пенсії.
Відповідно ч.2 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог нього Закону за даними, що містяться в системі, персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
З оскаржуваного рішення від 07 жовтня 2024 року №155550005510 вбачається, що підставою для відмови в призначенні пенсії за віком стало те, що період трудової діяльності з 28 січня 1983 року по 25 березня 1986 року згідно трудової книжки ( НОМЕР_2 ), оскільки дата видачі наказу про звільнення містить виправлення.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі – Порядок №637).
Відповідно п.п.1-3 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, якщо документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.
За відсутності трудової книжки, а також у випадках, якщо в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
З урахуванням вищенаведених правових норм, колегія суддів вказує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Однак, якщо у трудовій книжці немає необхідних записів або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у п.3 Порядку №637.
У трудовій книжці ОСОБА_1 від 01 жовтня 1984 року серії НОМЕР_1 , містяться відомості про працю у спірні періоди:
-          з 08 вересня 1988 року по 02 січня 1989 року прийняти на посаду інструктора з шефської роботи Центру "Комітет молодіжних формувань "Орбита" Приморського райкому ЛКСМ України м. Одеси і звільнений з посади за власним бажанням. Вищеописане підтверджується також записами в трудовій книжці під № НОМЕР_3 . Ці записи в трудовій книжці, скріплені підписом старшого інспектора по кадрам, зокрема запис №15 скріплений підписом голови комітету і печаткою підприємства, та сама трудова книжка серії НОМЕР_1 є належним та допустимим доказом підтвердження трудового стажу. Також період роботи підтверджується довідкою №39 від 28 квітня 1989 року виданою Комітетом молодіжних формувань "Орбіта" Приморського району м. Одеси (а.с.11);
-          з 01 січня 1990 року прийнятий столяром 2 розряду та звільнений за власним бажанням 27 січня 1990 року, що підтверджується записами №20, №21 в трудовій книжці серії НОМЕР_1 . Вказані записи скріплені підписом старшого інспектора та печаткою підприємства;
-          з 01 лютого 1990 року прийнятий на посаду інструктора до організації "Трудові резерви" Одеської обласної ради та 10 серпня 1992 року, звільнений за власним бажанням, що підтверджується записами під №22 в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , які скріплені підписом в.о. голови підприємства та печаткою підприємства.
-          з 04 січня 1993 року прийнятий на посаду менеджера до Благодійного фонду соціальної допомоги та захисту "МИ З ВАМИ" та звільнений за власним бажанням 20 квітня 1996 року, що підтверджується записом №27 в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , які скріплені підписом інспектора та печаткою підприємства.
Згідно Інструкції №162, заповнення трудової книжки вперше виробляється адміністрацією підприємства у присутності працівника пізніше тижневого терміну від часу прийому працювати (п.2.2). Після вказівки дати заповнення трудової книжки працівник підписом засвідчує правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний лист) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (чи друк відділу кадрів), де вперше заповнювалася трудова книжка (п.2.11). 
Пунктом 1.4 Інструкції №162 визначалося, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС віл 06 вересня 1973 року №656 "Про трудові книжки працівників та службовців" (далі – Порядок №656) та вказаною вище Інструкцією.
Відповідно до п.1 Порядку №656 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Пунктом 18 Порядку №656 передбачено, що відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивачем було надано перелік документів, які в сукупності дають можливість підтвердити трудовий стаж спірного періоду роботи позивача.
Враховуючи вищенаведене, колегія судів вважає за необхідне зазначити, що формальні неточності у трудовій книжці не є виною позивача. Неналежне виконання своїх обов`язків відповідальними особами не може покладати на позивача відповідальність у вигляді відмови в зарахуванні до страхового стажу періоду роботи та, відповідно, відмови у призначенні пенсії за віком.
Верховний Суд у постанові від 21 лютого 2018 року в справі №687/975/17 вказав, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки стаж підтверджується основним документом – трудовою книжкою позивача, то спірні періоди роботи позивача підлягають зарахуванню до страхового стажу. 
Підсумовуючи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дійшов вірного висновку, враховуючи сукупність наданих позивачем документів, про підтвердження спірного періоду роботи позивача, отже ОСОБА_1 протиправно відмовлено у призначенні пенсії за віком.
З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.
Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 27 березня 2025 року.

Головуючий:                                                                                                     Бітов А.І.

Суддя:                                                                                                     Лук`янчук О.В.

Суддя:                                                                                                     Ступакова І.Г.