ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 травня 2025 року
м. Київ
 
справа № 485/298/20  
провадження № 51-1822км21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                         ОСОБА_1 ,
суддів                                                     ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання          ОСОБА_4 ,
прокурора                                                 ОСОБА_5 ,                               
засудженого                                          ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),                    
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на вироки Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 17 листопада 2020 року та  Кропивницького апеляційного суду від 06 листопада 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020150310000079, за обвинуваченням
ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Журбинці Козятинського району Вінницької області, який зареєстрований і фактично проживає у АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 309 Кримінального кодексу України (далі - КК України).

Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 17 листопада 2020 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України, і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат і речових доказів.
Суд визнав доведеним, що ОСОБА_6 у невстановлений час та в невстановленому місці незаконно придбав особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, який переніс до будинку АДРЕСА_2 , де зберігав для власних потреб без мети збуту. В ході обшуку в цьому будинку 11 лютого 2020 року було виявлено та вилучено канабіс загальною масою 10 688,14 г, що є особливо великим розміром.
Кропивницький апеляційний суд вироком від 06 листопада 2024 року (зі змінами, внесеними ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 23 січня 2025 року) задовольнив апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 , скасував вирок Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 17 листопада 2020 року в кримінальному провадженні № 12020150310000079 від 05 лютого 2020 року в частині призначеного ОСОБА_6 покарання та ухвалив у цій частині новий вирок, яким вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 3 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. У решті вказаний вище вирок суду залишено без змін.
У цьому провадженні були постановлені такі судові рішення:
Ухвала Миколаївського апеляційного суд від 16 лютого 2021 року, якою вирок Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 17 листопада 2020 року стосовно ОСОБА_6 залишено без змін.
Постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 30 листопада 2021 року, якою скасовано ухвалу Миколаївського апеляційного суд від 16 лютого 2021 року стосовно ОСОБА_6 і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Вимоги касаційної скарги й узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати судові рішення стосовно ОСОБА_6 через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Захисник не погоджується з фактичними обставинами справи, скаржиться на неповноту судового розгляду і зазначає таке. ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що будинок, у якому було виявлено наркотичні засоби, належить його сестрі й тільки він доглядає за ним. Наркотичні засоби виросли на городі його батька, який знаходиться по сусідству, та що це батько їх зірвав і заніс у будинок, і там їх виявили. Захисник також зазначає, що:
-  суди попередніх інстанцій не встановили та не допитали батьків ОСОБА_6 , не з`ясували місце фактичного проживання засудженого, не встановили та не допитали в суді й під час досудового розслідування особу, яка фактично проживає із засудженим, не допитали його сестру, якій належить житловий будинок, і в якому виявлено наркотичні засоби; 
- орган досудового розслідування не провів подвірного обходу та не допитав осіб, які мешкають по сусідству за місцем фактичного проживання засудженого, не допитав його дружину;
- не проведено судово-дактилоскопічної експертизи з метою встановлення відбитків пальців на порожній пляшці з металевим наперстком, які було виявлено під час обшуку.
Вважає ухвалені судами попередніх інстанцій вироки незаконними та необґрунтованими у зв`язку з тим, що суди не в повному обсязі, не всесторонньо і не всебічно з`ясували всі обставини справи. Вважає, що сторона обвинувачення не надала достатніх доказів причетності ОСОБА_6 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України.
Стверджує, що суди попередніх інстанцій порушили вимоги ст. 368 КПК України, а саме, ухвалюючи вирок, не врахували: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у скоєнні цього кримінального правопорушення; чи підлягає він звільненню від відповідальності; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення. Зазначає, що, ухвалюючи вирок, суд бере до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.
Позиції учасників судового провадження
Засуджений ОСОБА_6 підтримав касаційну скаргу захисника.
Прокурор ОСОБА_5 заперечувала щодо задоволення касаційної скарги захисника. 
Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга захисника ОСОБА_7 не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Суд касаційної інстанції не перевіряє судових рішень на предмет неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків місцевого суду фактичним обставинам кримінального провадження, натомість при перегляді судових рішень виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій.
Як визначено у ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Доводи захисника про те що: суди попередніх інстанцій не встановили та не допитали батьків ОСОБА_6 , не встановили особу, місце фактичного проживання засудженого, не встановили й не допитали в суді та під час досудового розслідування особу, яка фактично проживає із засудженим, не допитали його сестру, якій належить житловий будинок і в якому виявлено наркотичні засоби;  орган досудового слідства не провів подвірного обходу та не допитав осіб, які мешкають по сусідству за місцем фактичного проживання засудженого, не допитав його дружину; не проведено судово-дактилоскопічної експертизи з установлення відбитків пальців на порожній пляшці з металевим наперстком, які було виявлено в ході обшуку, Верховний Суд не перевіряє на підставі ст. 433 КПК України, оскільки суд касаційної інстанції не перевіряє судових рішень на предмет неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків місцевого суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновок суду першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, про доведеність винуватості засудженого  ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України, зроблено з додержанням вимог ст. 23 КПК України, на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до вимог ст. 94 цього Кодексу.
Зокрема, таких висновків місцевий суд дійшов на підставі: 
- заяви громадянина ОСОБА_9 , адресованої на ім`я начальника Снігурівського відділу поліції від 04 лютого 2020 року, про притягнення до кримінальної відповідальності обвинуваченого ОСОБА_6 , який за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_3 незаконно зберігає наркотичний засіб - канабіс;
- рапорту від 04 лютого 2020 року, адресованого на ім`я начальника Снігурівського відділу поліції, у якому оперуповноважена СКП вказаного відділу поліції повідомила про відомий їй факт зберігання обвинуваченим наркотичних засобів;
- даних протоколу обшуку та протоколу перегляду матеріалів відеозапису від 11 і 12 лютого 2020 року (під час обшуку в приміщенні будинку виявлено й вилучено сухі кущі рослинного походження із запахом коноплі, а також саморобний пристрій для вживання наркотичних засобів);
- довідки Комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 06 лютого 2020 року № 22, відповідно до якої житловий будинок на АДРЕСА_3 належить сестрі обвинуваченого ОСОБА_10 ; 
- висновків експерта від 14 лютого 2020 року № 372 та від 17 лютого 2020 року № 378, відповідно до яких вилучена під час обшуку на АДРЕСА_3 речовина рослинного походження є канабісом, який належить до особливо небезпечних наркотичних засобів, загальною масою у висушеному стані 10688,14 г, а на саморобному пристрої для вживання наркотичних засобів виявлено екстракт канабісу, який є особливо небезпечним наркотичним засобом, масою в перерахунку на суху речовину 0,277 г;
- допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , з показань яких вбачається те, що вони є сусідами обвинуваченого і часто бачать його на території домоволодіння сестри по АДРЕСА_3 . Інших осіб, крім обвинуваченого та його дружини, на території вказаного будинку не буває.
Відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу», канабіс визнається таким, що має особливо великий розмір, якщо його вага більше 2500 г.
Отже, місцевий суд дослідив зібрані докази і правильно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 309 КК України як незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів в особливо великих розмірах, без мети збуту.
Захисник, не погоджуючись із судовими рішеннями стосовно ОСОБА_6 через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, не наводить підстав, з яких вважає призначене засудженому покарання таким, що не відповідає вимогам статей 50, 65 КК України. 
Суд апеляційної інстанції, призначаючи ОСОБА_6 покарання, врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винуватого, який ніде не працює, вчинив тяжкий злочин у сфері обігу наркотичних засобів, вину не визнав, не розкаявся, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання. Апеляційний суд вважав, що обвинувачений ОСОБА_6 представляє суспільну небезпеку, його виправлення можливе лише в умовах ізоляції від суспільства з реальним відбуттям призначеного покарання, а тому звільнення ОСОБА_6 від призначеного покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України явно не відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, його особі й не може бути запорукою його виправлення без ізоляції його від суспільства. З урахуванням зазначеного апеляційний суд вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_6 покарання скасував у зв`язку з неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосуванням закону, який не підлягає застосуванню, з ухваленням у цій частині нового вироку.
Твердження захисника про те, що при призначенні ОСОБА_6 покарання суд апеляційної інстанції безпідставно не врахував досудову доповідь органу пробації, у якій зазначено, що виправлення обвинуваченого можливе без цілодобового нагляду, контролю та ізоляції від суспільства, є необґрунтованими.
У розумінні статей 314, 314-1 КПК України досудова доповідь представникаперсоналу органу пробації складається з метою забезпечення суду інформацією, 
що характеризує обвинуваченого, а також прийняття судового рішення про строк чи розмір покарання та має виключно рекомендаційний характер, яку суд може врахувати виходячи із своїх дискреційних повноважень.
Отже, вирок апеляційного суду є законним, обґрунтованим та відповідає вимогам статей 370, 420 КПК України.
Верховний Суд погоджується з рішенням суду апеляційної інстанції, вважає призначене  ОСОБА_6 покарання таким, що відповідає приписам статей 50, 65 КК України. 
Отже, з огляду на те, що не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, які були б безумовними підставами для скасування судових рішень стосовно  ОСОБА_6 , касаційна скарга захисника ОСОБА_7 не підлягає задоволенню. 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Вирок Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 17 листопада 2020 року та вирок Кропивницького апеляційного суду від 06 листопада 2024 року стосовно ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 - без задоволення.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                   ОСОБА_2                               ОСОБА_3