У х в а л а
30 травня 2025 року
м. Київ
Справа № 545/4228/21
Провадження № 61-16327ск24
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження
за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - скаржниця)
на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 2 квітня 2024 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 5 листопада 2024 року
у справі за позовом скаржниці до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про поділ майна подружжята
в с т а н о в и в:
1.           У грудні 2021 року скаржниця подала до суду позовну заяву. За змістом постанови апеляційного суду остаточними були такі позовні вимоги:
-                   визнати об`єктами спільного майна подружжя (скаржниці та відповідача) житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 (далі - домоволодіння)та земельну ділянку з кадастровим номером 5324085701:01:001:0029 за адресою: АДРЕСА_1 ; 
-                   визнати за скаржницею право власності та виділити у натурі 53/100 частини домоволодіння, а саме: кімнату № 3 площею 17,9 кв. м і санвузол № 11 площею 4,3 кв. м у житловому будинку А-1; частину веранди площею 1,5 кв. м; літню кухню Б; погріб «б»; колодязь № 1; огорожу № 3; частину воріт з хвірткою № 4 і частину огорожі з металевої сітки 72.7; всього виділити майна на суму 143 475,00 грн;
-                   визнати за відповідачем право власності та виділити у натурі 47/100 частини домоволодіння, а саме: кухню № 1 площею 10,0 кв. м і кімнату № 2 площею 6,6 кв. м у житловому будинку А-1, «а»; частину веранди № 1 площею 7,1 кв. м; сарай Г; сарай В; сарай Е; колодязь № 1; погріб «е»; вбиральню Ж; ворота № 2; частину воріт з хвірткою № 4 і частину огорожі з металевої сітки 25.2; всього виділити майна на суму 127 728 грн;
-                   зобов`язати скаржницю та відповідача:
закласти дверний отвір із кухні № 1 площею 10,0 кв. м у житлову кімнату № 3 площею 17,9 кв. м;
улаштувати перегородку у веранді № 1 площею 8,6 кв. м, розділивши це приміщення на два: площею 7,1 кв. м і 1,5 кв. м відповідно; 
частину веранди площею 1,5 кв. м об`єднати із санвузлом площею 4,3 кв. м (згідно з пунктом 5.20 ДБН В.2.2-15-2019 «Житлові будинки. Основні положення» зі змінами);
улаштувати дверний отвір із житлової кімнати № 3 площею 17,9кв. м в об`єднане приміщення санвузла; 
переобладнати кімнату № 2 площею 6,6 кв. м у санвузол (згідно з пунктом 5.20 ДБН В.2.2-15-2019 «Житлові будинки. Основні положення» зі змінами);
улаштувати дверний отвір на місці віконного отвору на вулицю із кімнати №  3 площею 17,9 кв. м зі встановленням подвійних дверей;
частину самочинної збудованої прибудови використовувати для улаштування житлової кімнати площею 15,2 кв. м і висотою не менше 2,5 м та коридору площею 8,3 кв. м; 
обладнати самостійні системи електропостачання зі встановленням лічильників у межах виділених частин і системи опалення; 
зовнішні межі водопостачання (артезіанську свердловину) та водовідведення залишити у загальному користуванні;
-                   зобов`язати відповідача перенести ворота № 2; 
-                   розподілити горище відповідно до лінії розподілу житлового будинку без улаштування перегородки згідно з протипожежними нормами;
-                   виділити скаржниці у власність земельну ділянку з кадастровим номером 5324085701:01:001:0029 і площею 0,0767 га, що відповідає частині земельної ділянки для будівництва й обслуговування 53/100 частин домоволодіння;
-                   виділити відповідачу у власність земельну ділянку з кадастровим номером 5324085701:01:001:0029 і площею 0,0768 га, що відповідає частині земельної ділянки для будівництва й обслуговування 47/100 частин домоволодіння;
-                   у спільному володінні скаржниці та відповідача залишити земельну ділянку з кадастровим номером 5324085701:01:001:0029 і площею 0,0117 га для проходу, проїзду й обслуговування домоволодіння з пропозицією встановлення сервітуту на вказану площу земельної ділянки для обох співвласників.
2.           2 квітня 2024 року Полтавський районний суд Полтавської області ухвалив рішення, згідно з яким визнав об`єктом права спільної сумісної власності скаржниці та відповідача домоволодіння; у задоволенні інших вимог відмовив. 
3.           5 листопада 2024 року Полтавський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою залишив без змін рішення суду першої інстанції.
4.           4 грудня 2024 року скаржниця подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просила скасувати зазначену постанову та змінити рішення суду першої інстанції, визнавши за скаржницею та відповідачем право власності - по 1/2 частини домоволодіння, а іншу частину рішення суду першої інстанції залишити без змін. Мотивувала касаційну скаргу так:
-                   суди обох інстанцій неправильно виснували, що домоволодіння як спільне сумісне майно подружжя є самочинним будівництвом. Згідно з висновком експерта № 14 від 5 липня 2023 року він вважав самочинною прибудовою до будинку веранду літ. «а1, а2». Усі інші частини домоволодіння не є самочинним будівництвом, а тому їх слід ділити між сторонами у рівних частках;
-                   житловий будинок, придбаний сторонами за час шлюбу, є самостійним об`єктом і відповідно до вимог статей 60, 69 Сімейного кодексу України (далі - СК України) може бути поділений по 1/2 частині за наявності самочинних прибудов, що не впливають на конструктивні елементи і частини основної будівлі (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12 квітня 2023 року у справі № 511/2303/19);
-                   суд апеляційної інстанції, приймаючи оскаржену постанову, застосував приписи Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затверджену наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55, яка 11 грудня 2023 року втратила чинність. Тому цю Інструкцію не можна було застосовувати до спірних правовідносин;
-                   у домоволодінні зареєстрований неповнолітній онук скаржниці та відповідача. З огляду на це до участі у справі була залучена Служба у справах дітей виконавчого комітету Київської районної у місті Полтаві ради як третя особа. Однак апеляційний суд не викликав її та прийняв оскаржену постанову без урахування думки цієї служби, що є грубим процесуальним порушенням;
-                   відповідач вигнав скаржницю з будинку та зняв її з реєстраційного обліку. Неповнолітній онук також змушений був піти з будинку разом зі скаржницею. Через вчинення домашнього насильства скаржниця тривалий час проживала у притулку для жінок. Незважаючи на набрання оскарженою постановою законної сили, відповідач продовжує чинити скаржниці перешкоди у проживанні в домоволодінні, мотивуючи тим, що її частка там не визначена.
5.           17 січня 2025 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою залишив касаційну скаргу без руху та встановив для усунення недоліків останньої десятиденний строк із дня вручення тієї ухвали. Скаржниця повинна була: (1) надати копії клопотання про відстрочення сплати судового збору з доданими до нього матеріалами відповідно до кількості інших учасників справи, (2) сплатити 4 917,20 грн судового збору.
6.           У лютому 2025 року скаржниця подала до Верховного Суду заяву про усунення недоліків касаційної скарги, до якої додала копії клопотання про відстрочення сплати судового збору з доданими до нього матеріалами та квитанцію про сплату 4 917,20 грн судового збору відповідно до кількості інших учасників справи.
7.           Одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження) (частина перша статті 394 ЦПК України).
8.           Верховний Суд вважає, що є підстави для відкриття касаційного провадження.Касаційна скарга подана у визначений статтею 390 ЦПК України строк із дотриманням вимог статті 392 ЦПК України. У касаційній скарзі є доводи, які потребують перевірки, щодо передбачених пунктами 1 і 4 частини другої статті 389 ЦПК України підстав касаційного оскарження.
Керуючись статтями 260, 261, 389, 390, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд
у х в а л и в :
1. Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 2 квітня 2024 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 5 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.
2. Витребувати з Полтавського районного суду Полтавської області цивільну справу № 545/4228/21.
3. Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї матеріалів; роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, впродовж десяти днів із дня отримання цієї ухвали.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
Судді 	 	Д. А. Гудима	
 	 	Є. В. Краснощоков	
 	 	П. І. Пархоменко