ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 травня 2025 року                                                                          Справа № 903/1324/23 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючого судді     Гудак А.В.
судді                            Олексюк Г.Є.
судді                            Мельника О.В.
секретар судового засідання Новосельська О.В. 
за участю представників сторін:
прокурор: Ковальчук І.Л.                       
позивача: не з"явився   
відповідача -1: не з"явився
відповідача-2: Капітанюк В.В.   
третьої особи: не з"явився  
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Північно-західного     апеляційного господарського суду апеляційну скаргу  Вишнівської сільської ради на ухвалу Господарського суду Волинської області від 08.03.2025 про відмову у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами у справі №903/1324/23 (головуючий суддя Гарбар І.О., м.Луцьк, повний текст складено 10.04.2025)
за позовом     заступника керівника Волинської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Волинської обласної військової адміністрації
до     Ковельської районної військової адміністрації, 
    Вишнівської сільської ради Ковельського району Волинської області,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача     Головне управління Держгеокадастру у Волинській області
про     визнання незаконним та скасування розпорядження, скасування державної реєстрації земельної ділянки та зобов`язання повернути земельну ділянку

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 08.03.2025 у справі №903/1324/23 у задоволенні заяви Вишнівської сільської ради Ковельського району Волинської області про перегляд судового рішення за виключними обставинами, відмовлено. Рішення Господарського суду Волинської області у справі №903/1324/23 від 02.04.2024 залишено без змін.
Не погоджуючись з постановленою ухвалою Вишнівська сільська рада звернулась до суду з апеляційною скаргою в якій просить суд скасувати ухвалу Господарського суду Волинської області від 08.03.2025 про відмову у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами у справі №903/1324/23, як таку, що суперечить ст.ст. 8, 57, 58, 117, 22, 24, 33, 41 Конституції  України,  ст.11 ГПК  України,  неодноразовим  висновкам Конституційного суду України та прийняти нове рішення, яке ґрунтується на чинних нормах права.
Ухвалою суду від 28.04.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Вишнівської сільської ради на ухвалу Господарського суду Волинської області від 08.03.2025 про відмову у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами у справі №903/1324/23. Розгляд апеляційної скарги призначено на 21 травня 2025 року.
01 травня 2025 року   Головним управлінням Держгеокадастру у Волинській області через систему «Електронний суд» подано клопотання в якому зазначено, що Головне управління Держгеокадастру у Волинській області не заперечує щодо розгляду справи у відсутності представника Головного управління.
01 травня 2025 року заступником керівника Волинської обласної прокуратури через систему «Електронний суд» подано відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує доводи апеляційної скарги відповідача-2 та просить суд залишити апеляційну скаргу Вишнівської сільської ради без задоволення, ухвалу Господарського суду Волинської області від 08.03.2025 у справі №903/1324/23 без змін.
02 травня 2025 року Вишнівською сільською радою через систему «Електронний суд» подано відповідь на відзив прокурора, в якому заперечувала твердження прокурора та просила задовільнити заяву Вишнівської сільської ради про перегляд рішення за виключними обставинами шляхом скасування рішення першої інстанції та ухвалити нове рішення по справі №903/1324/23, що відповідає вимогам Конституції України та чинному законодавству. Поряд з цим, до вказаної відповіді відповідачем-2 додано клопотання до Інституту правотворчості та науково-правових експертиз НАН України щодо надання правового експертного висновку, щодо юридичної сили постанови обласної ради депутатів трудящих Волинської області від                          15 вересня 1946 року №39/599.
Представник відповідача-2 в судовому засіданні 21.05.2025 підтримав доводи апеляційної скарги та надав відповідні пояснення. Поряд з цим, підтримав заявлене перед початком розгляду апеляційної скарги по суті усне клопотання про передачу справи на розгляд справи до Великої Палати Верховного Суду. Просив суд   задовольнити апеляційну скаргу, скасувати ухвалу Господарського суду Волинської області від 08.03.2025 про відмову у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами у справі №903/1324/23 та прийняти нове рішення, яке ґрунтується на чинних нормах права.
В судовому засіданні 21.05.2025 прокурор заперечила доводи апеляційної скарги та надала відповідні пояснення. Заперечила щодо задоволення клопотання представника відповідача-2 щодо передачі справи на розгляд до Великої Палати Верховного Суду, скільки вважає його безпіставним. Просила суд залишити апеляційну скаргу Вишнівської сільської ради без задоволення, ухвалу Господарського суду Волинської області від 08.03.2025 у справі №903/1324/23 без змін.
Розглянувши клопотання представника відповідача-2 про передачу справи №903/1324/23 на розгляд до Великої Палати Верховного Суду, судова колегія ухвалила відмовити у задоволенні вказаного клопотання за його безпідставністю, враховуючи наступне.
Згідно частини першої статті   36, пунктами 1,   3   частини другої статті   37 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" (далі -   Закон                            №1402-VIII)   Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом. У складі Верховного Суду діють, зокрема, Касаційний господарський суд і Велика Палата Верховного Суду. 
Підстави   передачі справи до Великої Палати Верховного Суду   встановлені приписами статті 302 ГПК України.
Згідно ч.ч. 3-5 ст. 302 ГПК України, суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати передає справу на розгляд Великої Палати, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду. Суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати. Суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
Відповідно до ч 6 ст.302 ГПК України, справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції, крім випадків, якщо:
1) учасник справи, який оскаржує судове рішення, брав участь у розгляді справи в судах першої чи апеляційної інстанції і не заявляв про порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції;
2) учасник справи, який оскаржує судове рішення, не обґрунтував порушення судом правил предметної чи суб`єктної юрисдикції наявністю судових рішень Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду у справі з подібною підставою та предметом позову у подібних правовідносинах;
3) Велика Палата Верховного Суду вже викладала у своїй постанові висновок щодо питання предметної чи суб`єктної юрисдикції спору у подібних правовідносинах.
Згідно п.п. 2, 7 ч.1 розділу ХІ «Перехідних положень» ГПК України установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей, якщо господарська справа за заявою про перегляд судових рішень Верховним Судом України відповідно до правил, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, повинна розглядатися на спільному засіданні відповідних судових палат Верховного Суду України, - така справа після її отримання Касаційним господарським судом передається на розгляд Великої Палати Верховного Суду; суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати (об`єднаної палати), передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія або палата (об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України.
Отже, колегія суддів відзначає, що згідно вищевказаних приписів ГПК України правом передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду лише суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, інших підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду ГПК України не містить.
Враховуючи вищевикладене, судова колегія дійшла висновку, відмовити у задоволенні  вищевказаного усного клопотання представника відповідача-2, оскільки ні   Законом №1402-VIII, ні   ГПК України не передбачено для суду апеляційної інстанції правових підстав щодо передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду. 
Північно-західний апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

ВСТАНОВИВ:

1.Зміст ухвали суду першої інстанції.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви Вишнівської сільської ради Ковельського району Волинської області про перегляд судового рішення за виключними обставинами, зазначив, що   Вишнівська сільська рада у заяві доводить, що існує виключна правова проблема неконституційності документів, застосованих судом при вирішенні даної справи №903/1324/23, а застосування постанови обласної Ради депутатів трудящих Волинської області від 15.09.1946 № 39/599 у судовому процесі є порушенням Конституції України, ГПК України, міжнародних зобов`язань України, судової практики Верховного Суду та є недопустимим.
Водночас, суд першої інстанції зазначив, що  заявник у заяві не вказав, а суд не встановив норму Закону Україну «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки», яка передбачає заборону використання актів органів влади, якими визначено межу прикордонної смуги, зокрема постанову обласної Ради депутатів трудящих Волинської області від 15.09.1946 № 39/599.
Щодо звернення відповідачем до Конституційного Суду, а в подальшому повернення конституційної скарги, як такої, що оформлена не відповідає вимогам    закону, суд першої інстанції зазначив, що даний факт не дає підстави дійти обґрунтованого та правового висновку про неконституційність постанови обласної Ради депутатів трудящих Волинської області від 15.09.1946 № 39/59. За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що правові підстави з якими закон пов`язує правомірність перегляду рішення Господарського суду Волинської області від 27.02.2024 у справі №903/1324/23 за виключними обставинами відсутні, а відтак у задоволенні заяви слід відмовити, а зазначене рішення залишити без змін.
Щодо доводів Вишнівської сільської ради, що постанова обласної ради трудящих Волинської області від 15.09.1946 №39/599 викладена російською мовою суд першої інстанції зазначив, що постанова обласної ради депутатів трудящих Волинської області не може вважатись офіційним документом іноземної держави, оскільки він виданий до проголошення незалежності України, яка відповідно до Закону України «Про правонаступництво» є правонаступником Союзу РСР. Верховний Суд у постанові від 03.10.2023 у справі № 876/55/23 звертав увагу, що формальне недотримання судом положень щодо перекладу наданих позивачем копій письмових доказів до матеріалів справи без належного обґрунтування необхідності такого перекладу українською мовою, та за відсутності інших доводів і заперечень свідчитимуть про надмірний формалізм при здійсненні судочинства судом, внаслідок чого право на доступ до суду буде неефективним. Також, відповідач не позбавлений можливості в порядку ст. 72 ГПК України подати заяву про залучення до справи перекладача, у разі необхідності перекладу тексту постанови.
Крім того, суд першої інстанції зазначив, що постановою Верховного Суду від 06.11.2019 у справі № 163/2369/16-ц підтверджено доводи позовних вимог прокурора про те, що землі у межах прикордонної смуги належать виключно до державної власності та не можуть передаватись у приватну власність. При цьому, суд касаційної інстанції визнав обґрунтованим посилання прокурора на рішення органів державної влади (місцевого самоврядування) про встановлення ширини прикордонної смуги, зокрема, на постанови обласної Рада депутатів трудящих Волинської області № 39/599 від 15.09.1946, якою в межах Волинської області встановлено 2-ох кілометрову та 800- метрову прикордонні смуги.  Постановою Верховного Суду від 26.10.2020 у справі № 297/1408/15-ц також визнано обґрунтованим посилання на рішення органів державної влади про встановлення ширини прикордонної смуги, зокрема, схожої за змістом постанови Закарпатського обласного виконавчого комітету від 28.09.1946 «Про введення 800 метрової прикордонної смуги в межах Закарпатської області». 
Таким чином, суд першої інстанції вважав, що в силу ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини встановлення 2-ох кілометрової та 800-метрової прикордонної смуги не підлягають доказуванню.
Поряд з цим, суд першої інстанції, зазначив, що це питання досліджувалось судом під час розгляду справи по суті та не є підставою для перегляду рішення суду за виключними обставинами.

2.Узагальнені доводи апеляційної скарги та заперечення іншого учасника справи.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що Вишнівська сільська рада категорично не погоджується з розглядом справи, яка мала місце на попередньому етапі, та вважає, що ухвалене рішення є не конституційним, помилковим  та  таким,  що  суперечить  чинному  законодавству.  В ухвалі від 08 квітня 2025 року по справі № 903/1324/23 суд першої інстанції викладає свою позицію, що - Постанова обласної ради депутатів трудящих Волинської області 1946 року (далі - Постанова, сталінська постанова) не може вважатись офіційним  документом  іноземної  держави,  оскільки  вона  видана  до  проголошення незалежності України, яка відповідно до Закону України «Про правонаступництво» є правонаступником  Союзу  РСР.  Аналогічні  висновки  у  рішенні  першої  інстанції сформовані на підставі сталінської постанови, як основного доказу у справі.
Відповідач-2 зазначає, що дійсно, сталінська постанова, не є актом іноземної держави, оскільки була ухвалена на  території  Української  РСР,  яка  входила  до  складу  СРСР,  а  незалежна  Україна  є правонаступником УРСР, відповідно до ст. 1 Закону України «Про правонаступництво України». За приписами вищезгаданого Закону, Закони Української РСР та інші акти, ухвалені Верховною  Радою  Української  РСР,  діють  на  території  України,  якщо  вони  не суперечать законам України, ухваленим після проголошення незалежності України. Йдеться  виключно  про  акти  Верховної  Ради  УРСР,  а  не  про  місцеві  ради. Місцеві акти, зокрема постанови обласних рад депутатів трудящих, не підпадають під дію  цієї  норми.  Закон  не  містить  жодного  положення  про  автоматичне  визнання  їх чинності після проголошення незалежності. Таким  чином,  посилання  в  Ухвалі  та  рішенні,    на  сталінську  постанову,  як  на чинний нормативно-правовий акт є необґрунтованою юридичною помилкою. Трансформації  або  збереження  дії  сталінської  постанови  -    після  1991,  ні  судом першої інстанції, ні позивачем -  не доведено.
Під  дію  ст.  3  зазначеного  Закону,  яка  стосується  лише  законів  та  актів  Верховної Ради  УРСР,  сталінська  постанова,  не  підпадає,  оскільки  була  ухвалена  місцевим органом  радянської  влади  (не  Верховною  Радою  УРСР),  отож,  не  є  чинним нормативно-правовим актом України. Конституція  УРСР  1978,  після  1991,  трансформувалась  в  Конституцію  України, діючи тимчасово з численними змінами. Конституційний договір 1995 року діяв як тимчасовий механізм розподілу влади. Конституція України 1996 року стала основним фільтром законодавства. Від моменту її прийняття всі акти СРСР, які їй суперечать, втрачають чинність де-факто, навіть без спеціального скасування.
Сталінські,  брежнєвські  чи  інші  норми  СРСР  діяли  лише  "за замовчуванням",  допоки  не  були  замінені  або  визнані  такими,  що суперечать Конституції України.
З  моменту  прийняття  Конституції  1996,  та  профільного  законодавства,  будь-які радянські  акти  втрачають  правове  значення,  якщо  питання  вже  врегульоване національним законодавством. Законодавство України чітко регламентує всі аспекти охорони кордону, тому немає потреби звертатися до актів СРСР, навіть тимчасово.
Норми  законодавства  СРСР  можуть  застосовуватись  виключно  в  межах, визначених Постановою ВР №1545-ХІІ, і лише за умови їхньої відповідності Конституції та законам України. У сучасних правовідносинах сьогодення — після прийняття Конституції 1996р., та галузевих законів України — не існує підстав для застосування законодавства СРСР.
Обов`язкова вимога, рішення Конституційного Суду щодо неконституційності акта, - "Постанови обласної ради депутатів трудящих Волинської області від 15 вересня 1946 року  №39/599»,  який  вже  є  очевидно  несумісним  з Конституцією України, на вимогу суду першої інстанції, є неприйнятною та виглядає безпідставною, оскільки, норми Конституції України є нормами прямої дії, що повинні застосовуватись судами безпосередньо.
Відповідач-2 зазначає, що визнання  правового  акта  таким,  що  не  відповідає  Конституції  України  та встановлення  факту  його  суперечності  Основному  Закону  України  -  поняття  з неоднаковим змістом. Для втрати чинності сталінської постанови необхідні лише дві умови:  1)  прийняття  такого  акта  до  28  червня  1996  року;  2)  його  суперечність Конституції України, згідно пункту 1 розділу XV "Перехідні положення" Конституції України. Тобто, такий акт втрачає чинність на підставі факту прийняття іншого акту вищої юридичної сили (Конституції України), якому він суперечить. Сталінська постанова, як акт не набув чинності після проголошення Незалежності України  і  відповідно  судом  першої  інстанції  прийнято  рішення  за  належними та недопустимими доказами, за актами які  прямо суперечать Конституції України. Постанова  1946  року  —  не  закон,  не  акт  Верховної ради України,  не  є  «правовим  актом».  Вона суперечить  не  тільки  ст.  8, 57, 58, 117,  а  й  ст.  22,  24,  33,  41  Конституції  України, ст.11 ГПК України. 
Скаржник зазначає, що прийнято судом першої інстанції рішення доводить, що Постановою обласної  ради  депутатів  трудящих  Волинської  області  від  15.09.1946,  №39/599  у межах Волинської області встановлені наступні прикордонні зони та полоси: а) заборонену прикордонну зону, в яку включений у тому числі Любомльський район; б) 2  кілометрові  та  800  метрові  прикордонні  смуги,  які  визначені  на  місцевості  від лінії кордону та позначені відповідними вказівниками. Інші  розміри  прикордонної  смуги  у  встановленому  порядку  в  подальшому  не визначались,  ця  постанова  не  змінювалась  і  не  скасовувалась,  що  не  відповідає дійсності, оскільки такі норми, вже «застаріли». 27 липня 1998 року Кабінетом Міністрів України  прийнято постанову №1147 «Про прикордонний режим» . «Закон  пізніший  має  перевагу  над  давнішим“  (lex  posterior  derogat  priori),  «закон спеціальний  має  перевагу  над  загальним»  (lex  specialis  derogat  generali),  «закон загальний  пізніший  не  має  переваги  над  спеціальним  давнішим»  (lex  posterior generalis non derogat priori specialis). Про це йдеться у рішенні Конституційного Суду України (Другий сенат) від 18 червня 2020 року №5-р (II)/2020).
Відповідач-2 зазначає, що Вишнівська  сільська  рада зверталась до Конституційного суду України щодо неконституційності сталінської постанови. Незважаючи  на  незначні  недоліки  при  поданні  заяви,  Конституційний  суд України надав роз`яснення, що згідно ст.147, ст.150 Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність Конституції України, законів України та нормативно-правових актів, які  прийняті  органами  державної  влади,  що  діють  в  Україні,  тобто  перевіряє  на відповідність Конституції України лише діюче законодавство, що вкотре доводить, про нечинність Постанови обласної ради депутатів трудящих Волинської області від 15 вересня 1946 року №39/599». Оскаржити  вказану  постанову  в  адміністративному  суді  теж  є  неможливим, оскільки  як  свідчить  численна  практика  Верховного Суду,  нормативно-правові  акти  можуть бути оскаржені до адміністративного суду лише протягом строку їх чинності, справа №640/6699/20 від 23.03.2023. І це є цілком правомірно, оскільки ні Конституційний суд,  ні  адміністративний  суд  не  дозволяють  собі,  відкривати  провадження  та ухвалювати рішення на підставі нечинних документів, до того ж викладених мовою агресора.
Тому, відповідач-2 вважає, що єдиним та правильним рішенням на сьогодні, як було зазначено в ухвалі від 20 лютого  2025  року  Верховним  Судом  у  складі  Касаційного  господарського  суду,  є подавати  заяву  про  перегляд  судового  рішення  суду  першої  інстанції  з  підстав, визначених  частиною  другою,  пунктами  1,  3  частини  третьої  статті  320  цього Кодексу,  необхідно  до  суду,  який  ухвалив  судове  рішення.  Однак  при  зверненні  до суду  першої  інстанції  із  заявою  за  виключними  обставинами,  суд  як  виявилось, зневажливо  відноситься  до  своїх  професійних  обов`язків  та  нехтує приписами Конституції України.
Поряд з цим, відповідач-2 зазначає, що всупереч конституційним принципам суд першої інстанції  у  своєму  рішенні  застосовує  сталінську  постанову  і  діючу  Постанову  Кабінету Міністрів України від  27  липня  1998  року  №1147  «Про  прикордонний  режим»,  що  порушує  принцип правової визначеності. Основний  доказ  -  сталінська  постанова,  не  містить жодних  ознак  автентичності,  джерела  походження,  не  містить  підпису,  печатки архівної  установи  викладена  недержавною  мовою,  є  частково  нечитабельною,  її походження та достовірність не відомі та не чим не підтверджені. За таких обставин сталінська постанова не відповідає вимогам ст.91 ГПК України і не може вважатися належним  та  допустимим  доказом  —  фактично  це  не  доказ,  а  недійсний  аркуш паперу без жодної юридичної сили.
Прокурор в свою чергу, заперечуючи доводи апеляційної скарги відповідача-2 у відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що відповідач  не  надає  жодних  доказів,  які  б  підтверджували  наявність підстав  для  перегляду  рішення  Господарського  суду  Волинської  області  від 02.04.2024 у зв`язку з виключними обставинами. Заявник  у  своїй  заяві  зазначає  про  те,  що  Вишнівською  сільською  радою  до Конституційного Суду України подано конституційну скаргу щодо неконституційності постанови обласної ради трудящих Волинської області від 15.09.1946 №39/599. Однак, у своїй же заяві відповідач не надає ні рішення Конституційного Суду України щодо визнання неконституційною постанови обласної ради трудящих Волинської області від 15.09.1946 №39/599, ні навіть рішення про відкриття провадження за конституційною скаргою сільської ради.
Разом з тим, прокурор зазначає, що посилаючись на те, що рішенням Конституційного Суду України у справі № 1-24/2018 (1919/17) від 16.07.2019 №9-р/2019 визнано таким, що відповідає Конституції України Закон  України  «Про  засудження  комуністичного  та  націонал-соціалістичного (нацистського)  тоталітарних  режимів  в  Україні  та  заборону  пропаганди  їхньої символіки»,  відповідач  не  вказує  яка  саме  норма  зазначеного  Закону  передбачає заборону  використання  актів  органів  влади,  якими  визначено  межу  прикордонної смуги. Постанова  обласної  ради  трудящих  Волинської  області  від  15.09.1946  №39/599  не належить до документів, що зазначені у ч.4 ст. 5 Закону України «Про  засудження комуністичного  та  націонал-соціалістичного  (нацистського)  тоталітарних  режимів  в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки». Інших  обставин,  які  б  були  підставою  для  перегляду  за  виключними  обставинами рішення  Господарського  суду  Волинської  області  від  02.04.2024  у  справі  №903/1324/23 відповідач не наводить.
В свою чергу, відповідач у відповіді на відзив на апеляційну скаргу зазначив, що позивач у відзиві не спростовує, що Постанова обласної ради депутатів трудящих Волинської області від 15 вересня 1946 року № 39/599. (далі - постанова 1946р.) не чинна та не конституційна.  Північно-західний апеляційний господарський суд у постанові від 10 вересня 2024 року у справі № 903/1324/23 надав правову оцінку та з`ясував, що постанова -1946р., втратила чинність згідно Постанови КМУ від 27 липня 1998 р. №1147 «Про прикордонний режим», якою затверджено Положення про прикордонний режими. 
Відповідач-2 зазначає, що суд першої інстанцій не врахував, що скасування та перегляд рішень можливий, якщо це прямо передбачено законом (у даному випадку за виключними обставинами згідно ст.320ГПК України), а не просто через зміну правової позиції Конституційного суду України. Постанова 1946, не відповідала Конституції із самого початку, вже на момент розгляду справи і суд першої інстанції не застосував Конституцію України як акт прямої дії. Йдеться не про зміну правової позиції Конституційного суду України «ex nunc», а про те, що застосований судом акт — Постанова обласної ради депутатів трудящих Волинської області від 15.09.1946 №39/599 ніколи не мав сили закону, не входив до сфери дії Закону України «Про правонаступництво» (ст. 3), не був інкорпорований до законодавства незалежної України, не перевірявся Міністерством юстиції, не оприлюднений у встановленому порядку, і з моменту проголошення незалежності України був юридично нікчемним у частині, що обмежує права громад, зокрема право комунальної власності на землі. Постанова 1946, не підпадає під дію ст.150 Конституції України, отже це не в компетенції КСУ перевіряти на відповідність Конституції – постанову 1946 року. Постанови місцевих органів влади УРСР (зокрема облрад УРСР), не входять до переліку актів, що можуть бути предметом контролю КСУ на відповідність Конституції. Тобто, Конституційний Суд України не розглядає питання щодо відповідності Конституції України актів місцевих рад, не кажучи вже про архівні сталінські документи, навіть якщо вони обмежують права людини і відповідно не може офіційно скасувати дію постанови Волинської облради УРСР 1946 року.
Скаржник зазначає, що у Постанові Пленуму Верховного Суду України "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" № 9 від 01.11.96 року, на яку Вишнівська сільська рада неодноразово посилалась, що у разі невизначеності в питанні про те, чи відповідає Конституції України застосований закон або закон, який підлягає застосуванню в конкретній справі, суд за клопотанням учасників процесу або за власною ініціативою зупиняє розгляд справи і звертається з мотивованою ухвалою (постановою) до Верховного Суду України, який відповідно до ст. 150 Конституції може порушувати перед Конституційним Судом України питання про відповідність Конституції законів та інших нормативно-правових актів. Таке рішення може прийняти суд першої, касаційної чи наглядової інстанції в будь-якій стадії розгляду справи. Суд безпосередньо застосовує Конституцію у разі: 1) коли зі змісту норм Конституції не випливає необхідність додаткової регламентації її положень законом; 2) коли закон, який був чинним до введення в дію Конституції чи прийнятий після цього, суперечить їй; 3) коли правовідносини, що розглядаються судом, законом України не врегульовано, а нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою або Радою міністрів Автономної Республіки Крим, суперечить Конституції України; 4) коли укази Президента України, які внаслідок їх нормативно-правового характеру підлягають застосуванню судами при вирішенні конкретних судових справ, суперечать Конституції України. Разом з тим суд може на підставі ст. 144 Конституції визнати такими, що не відповідають Конституції чи законам України, рішення органів місцевого самоврядування, а на підставі ст. 124 Конституції - акти органів державної виконавчої влади: міністерств, відомств, місцевих державних адміністрацій тощо. Звернення до Конституційного Суду України в такому разі не вимагається. Визнати таку постанову нечинною її суперечність Конституції у конкретній справі згідно закону має суд господарської юрисдикції, який прийняв таке рішення, якщо довести її протиправність через - її не чинність, відсутність інкорпорації у сучасне законодавство, пряме протиріччя Конституції та іншим чинним законам України. Суд першої інстанцій ухилився від належного аналізу правозастосування, залишивши чинною (сумнівну, нечинну) постанову – 1946 року. В умовах наявності обґрунтованого сумніву в її конституційності, саме суд зобов`язаний був ініціювати звернення з мотивованою ухвалою (постановою) до Верховного Суду України, до Конституційного Суду України через Пленум Верховного Суду відповідно до Регламенту, затвердженого постановою Пленуму ВС від 06.10.2023 № 22, та ст. 320 ГПК України.

3.Обставини справи, встановлені апеляційним судом.
Заступник керівника Волинської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Волинської обласної військової адміністрації звернувся до Господарського суду Волинської області з позовом до Ковельської районної військової адміністрації, Вишнівської сільської ради Ковельського району Волинської області, в якому просив суд:
1. Визнати незаконним та скасувати розпорядження Любомльської районної державної адміністрації від 19.12.2013 № 246 “Про затвердження матеріалів інвентаризації земель сільськогосподарського призначення, які перебувають у державній власності” в частині затвердження такої документації щодо спірної земельної ділянки з кадастровим номером 0723380800:03:003:1037 площею 51,8558 гектарів.
2. Усунути перешкоди державі в особі Волинської обласної військової адміністрації у користуванні та розпорядженні землями оборони шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 0723380800:03:003:1037 площею 51,8558 га, з цільовим призначенням (16.00) землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам), категорією земель -землі сільськогосподарського призначення в Державному земельному кадастрі.
3. Зобов`язати Вишнівську сільську раду Ковельського району повернути Волинській обласній державній адміністрації (Волинській обласній військовій адміністрації) земельну ділянку з кадастровим номером 0723380800:03:003:1037 площею 51.8558 гектарів. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірна земельна ділянка відноситься до земель оборони та входить до складу прикордонної смуги, отже, є землею державної форми власності в силу   Закону України "Про використання земель оборони"   та   Земельного Кодексу України, однак безпідставно була вилучена з державної власності.
Рішенням Господарського суду Волинської області від 02.04.2024 у справі №903/1324/23 позов задоволено частково. Провадження у справі в частині позовної вимоги щодо визнання незаконним та скасувати розпорядження Любомльської районної державної адміністрації від 19.12.2013 №246 “Про затвердження матеріалів інвентаризації земель сільськогосподарського призначення, які перебувають у державній власності” в частині затвердження такої документації щодо спірної земельної ділянки з кадастровим номером 0723380800:03:003:1037 площею 51,8558 гектарів, закрито. Усунуто перешкоди державі в особі Волинської обласної військової адміністрації у користуванні та розпорядженні землями оборони шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 0723380800:03:003:1037 площею 51,8558 га, з цільовим призначенням (16.00) землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам), категорією земель -землі сільськогосподарського призначення в Державному земельному кадастрі. Зобов`язано Вишнівську сільську раду Ковельського району повернути Волинській обласній державній адміністрації (Волинській обласній військовій адміністрації) земельну ділянку з кадастровим номером 0723380800:03:003:1037 площею 51.8558 гектарів. Стягнуто з Вишнівської сільської ради Ковельського району на користь Волинської обласної прокуратури 5368,00 грн витрат, пов`язаних з оплатою судового збору. Головному управлінню державної казначейської служби України у Волинській області повернути із Державного бюджету України Волинській обласній прокуратурі   судовий збір в сумі 2684,00грн, що сплачений згідно платіжної інструкції №2857 від 21.12.2023 на суму 8052,00 грн.
Задовольняючи позовні вимоги прокурора, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що земельна ділянка з кадастровим номером 0723380800:03:003:1037 площею 51,8558 га на час розгляду справи перебуває у комунальній власності Вишнівської сільської ради, що дає можливість використовувати її як землі сільськогосподарського призначення та передачі фізичним чи юридичним особам у власність і користування, проте в силу вимог законодавства вона не може перебувати у приватній чи комунальній власності. Таким чином, порушені права та законні інтереси держави підлягають захисту шляхом зобов`язання Вишнівської сільської ради усунути перешкоди у здійсненні права володіння, користування та розпорядження вказаної земельною ділянкою.
Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.09.2024, рішення Господарського суду Волинської області від 02.04.2024 скасовано в частині задоволення позовних вимог про усунення перешкод державі в особі Волинської обласної військової адміністрації у користуванні та розпорядженні землями оборони шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 0723380800:03:003:1037 площею 51,8558 га в Державному земельному кадастрі та зобов`язання Вишнівської сільської ради Ковельського району повернути Волинській обласній державній адміністрації вказану земельну ділянку. В цій частині прийнято нове рішення, яким у задоволені даних вимог відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що розміщення спірної земельної ділянки в межах прикордонної смуги не свідчить про її приналежність до земель оборони, а надані на підтвердження цього Прокурором докази є неналежними та недопустимими.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.01.2025 у справі №903/1324/23 касаційну скаргу першого заступника керівника Рівненської обласної прокуратури задоволено частково. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.09.2024 в частині скасування рішення Господарського суду Волинської області від 02.04.2024 про зобов`язання Вишнівської сільської ради Ковельського району повернути Волинській обласній державній адміністрації земельну ділянку з кадастровим номером 0723380800:03:003:1037 площею 51,8558 гектарів - скасовано, рішення суду в цій частині залишено в силі, а в решті - залишено без змін з мотивів, викладених у постанові. 
22 лютого 2025 року Вишнівською сільською радою через систему   «Електронний суд»   подано заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами, у якій просила скасувати рішення Господарського суду Волинської області від 02.04.2024 у справі №903/1324/23, як таке, що прийняте на основі неконституційного правового акту, що не відповідає вимогам чинного законодавства.
В обґрунтування доводів вказаної заяви відповідач-2 посилається на те, що Вишнівська сільська рада вважає, що рішення Господарського суду Волинської області ухвалене та сформоване на основі нечинного акту, що суперечить Конституції України, який Законом заборонений до розповсюдження у органах влади, а   саме: «Постанови   обласної   Ради   депутатів   трудящих   Волинської   області   від 15.09.1946 № 39/599». 
Відповідач зазначає, що хоча,   Конституційний   Суд   України   не   приймав   окремого рішення   щодонеконституційності   Постанови   обласної   ради   депутатів   трудящих Волинської області   від   15   вересня   1946   року   №   39/599,   рішення   про конституційність   Закону щодо заборони   пропаганди   комуністичних   і нацистських режимів ставить на порядок денний обов`язковість дотримання принципів   Конституції   України   щодо   заборони пропаганди тоталітаризму, русифікації   та   його   символіки   на   підставі   якої   здійснювався геноцид Українського народу.   Після прийняття даної постанови 21 жовтня 1947 року уряд СРСР розпочав примусове виселення українців. Операція називалася "Захід" ("Запад" мовою оригіналу)   і   стала   наймасовішою   депортацією   населення   заходу   України   в історії. Тоді до віддалених районів Сибіру та Казахстану депортували понад 78   тисяч   осіб,   що   охоплювали Волинську,   тодішні   Дрогобицьку   та Станіславську, Львівську, Рівненську, Тернопільську й Чернівецьку області.
Поряд з цим, відповідач-2 вважає, що постанова обласної ради депутатів трудящих Волинської області від   15   вересня   1946   року   №39/599,   як   основний доказ у   справі №903/1324/23 є нечинною, оскільки   такий   акт   не   був   зареєстрований в   належному   порядку та   не опублікований    державною    мовою,    він    не    має юридичної   сили   і   не   може використовуватися, як доказ у судових справах.
Відповідач-2 зазначає, що Верховний   Суд   неодноразово   наголошував,   що   суди не   повинні застосовувати положення   нормативно правових   актів,   які   не   відповідають Конституції   та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони   чинними   на   момент   розгляду   справи,   тобто   згідно   з   правовою   позицією Верховного Суду    такі    правові    акти    (як    закони,    так    і    підзаконні    акти)   не   можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12.03.2019 у справі №913/204/18, від 10.03.2020 у справі №160/1088/19). Аналогічну правову позицію висловлювала Велика Палата Верховного   Суду,зокрема,   у   постанові   від   13   січня   2021   року   у зразковій   справі    №   440/2722/20 (Пз/9901/14/20).
Крім того, відповідач-2 зазначає, що дія сталінської постанови закінчилася ще до проголошення Акту Незалежності України, і вона втратила чинність навіть   на підставі постанови   Кабінету   Міністрів   України   від   27   липня   1998   р.    №1147    «Про прикордонний режим»,   а   також,   дана   постанова   заборонена   до   застосування   на основі   Закону   України   «Про засудження   комуністичного   та    націонал-соціалістичного   тоталітарних   режимів   та   заборону використання   їх символіки». З таких підстав відповідач-2 вважає, що існує виключна правова проблема неконституційності документів, застосованих судом при вирішенні даної справи №903/1322/23 і постанова 1946 року у судовому процесі є порушенням Конституції України, ГПК   України, міжнародних зобов`язань   України   та   судової   практики   Верховного   Суду,   її застосування у судовому процесі є недопустимим.
Додатково відповідач-2 повідомив, шо Вишнівською сільською радою подано скаргу до   Конституційного   Суду   України,   щодо неконституційності    постанови  обласної ради депутатів   трудящих Волинської області від 15 вересня 1946 року №39/599, застосованого судом при вирішенні справи та заяву   про   перегляд судового   рішення   з   підстав,   визначеної пунктом   2 частини   третьої   статті   320   цього Кодексу,   до   Великої   Палати   Верховного Суду, щодо встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана   Україною, порушення   Україною міжнародних   зобов`язань   при вирішенні справи судом.
Враховуючи вищевикладене, Вишнівська сільська рада просить скасувати   рішення Господарського   суду   Волинської   області   від   02.04.2024,   у справі №903/1324/23, як таке, що прийняте на основі неконституційного правового акту, що не відповідає вимогам чинного законодавства.
Поряд з цим, з матеріалів справи, зокрема копії листа Секретаріата Конституційного Суду України №004-018-16/562 від 25.02.2025 вбачається, що конституційну скapry Вишнівської сільської ради повернуто як таку, що за формою   не відповідає вимогам Закону.
У вказаному листі зазначено:   "...що в надісланій конституційній скарзі, яка надійшла до Конституційного Суду України без підпису, питань щодо перевіряння на відповідність Конституції України (конституційності) закону України, що застосований в остаточному судовому рішенні у справі, Сільська рада не порушила. Натомість зазначила: «З таких підстав вважаємо, що існує   виключна правова проблема неконституційності „Постанови обласної ради депутатів трудящих Волинської області від 15 вересня 1946 року №39/599, застосованого судом...», однак Конституційний Суд України не уповноважений перевіряти такі акти на відповідність Конституції України та законам України (статті 147, 150, 151-1 Конституції України, статті 7, 8 Закону).
Крім того, до матеріалів клопотання Сільська рада не долучила копії рішення Господарського суду Волинської області від 02 квітня 2024 року у справі № 903/1311/23, про яку згадала в розділі конституційної скарги „Опис перебігу розгляду справи в судах та інформація про вичерпання національних засобів юридичного захисту»   (а.с.228 т.3).

4. Правові норми, застосовані апеляційним судом до спірних правовідносин та правова позиція апеляційного суду стосовно обставин справи і доводів апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1   ст. 320 ГПК України   рішення, постанови та ухвали господарського суду, Вищого суду з питань інтелектуальної власності, якими закінчено розгляд справи, а також ухвали у справах про банкрутство (неплатоспроможність), які підлягають оскарженню у випадках, передбачених   Кодексом України з процедур банкрутства, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
Згідно із ч. 3   ст. 320 ГПК України   підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є: 1) встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане; 2) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні цієї справи судом; 3) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні кримінального правопорушення, внаслідок якого було ухвалено судове рішення.
При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову (ч. 5   ст. 320 ГПК України).
Таким чином, колегія суддів відзначає, що частина 3   ст. 320 ГПК України   містить вичерпний перелік обставин, за якими судові рішення можуть бути переглянуті за виключними обставинами. 
Наведеним положенням процесуального закону запроваджено правовий механізм перегляду судового рішення, яке набрало законної сили, у зв`язку з виключними обставинами, якими є, зокрема, визнання Конституційним Судом України неконституційним закону іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, при умові, якщо рішення суду ще не виконане.
Разом з тим принцип правової визначеності, який невід`ємно притаманний принципу верховенства права, закріплений в   Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод   (далі - Конвенція), і на чому неодноразово наголошував ЄСПЛ у своїх рішеннях (зокрема у § 58 рішення у справі "Маркс проти Бельгії" від 13.06.79, заява №6833/74), дозволяє не вдаватися до перегляду судових рішень, які мали місце до прийняття рішення ЄСПЛ як рішення прецедентного або загального характеру, яке формує певну правову позицію. До таких рішень загального характеру належать і рішення конституційних судів. При цьому, як визнає ЄСПЛ, публічне право окремих країн обмежує можливість прийняття конституційними судами рішень, які мають зворотну дію у часі (див. § 58 рішення у справі "Маркс проти Бельгії").
Відповідно до   ст. 91 Закону України "Про Конституційний Суд України"   закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Застереження щодо можливості перегляду судового рішення у зв`язку з виключними обставинами у разі, якщо воно ще не виконане, ґрунтується на принципі юридичної визначеності, який вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Суть цього принципу полягає у тому, що рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим, не може ставитися під сумнів та підлягає виконанню, тобто вирішення судом спірного питання визнається за істину.
Дія принципу res judicata передбачає встановлення у відносинах між сторонами спору, вирішеного остаточним і обов`язковим для сторін судовим рішенням, стану правової визначеності. Вирішуючи господарський спір, суд застосовує правовий акт, а у випадку, якщо дійде висновку, що правовий акт суперечить   Конституції України, не застосовує його з дотриманням порядку, встановленого ч. 6   ст. 11 ГПК України і вирішивши таким чином спір, встановлює стан правової визначеності у відносинах між сторонами.
Встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, має значення, перш за все, як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення наступних справ, а не як підстава для перегляду справи із ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності, вже встановленої остаточним судовим рішенням.
Звертаючись із заявою, відповідач-2 Вишнівська сільська рада зазначила, що рішення Господарського суду Волинської області від 02.04.2024 у даній справі ухвалене на основі нечинного акту, а саме: Постанови обласної Ради депутатів трудящих Волинської області від 15.09.1946 №39/599, що суперечить Конституції України та Закону України   Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки.
В обґрунтування вказаного відповідач, зокрема посилається на рішення Конституційного Суду України у справі №1-24/2018 (1919/17) від   16   липня   2019 року №9-р/2019, яким визнано   конституційним   Закон   України   «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки» від   9 квітня 2015 року №317-VIII.
Проте, колегія суддів відзначає, що згідно приписів п.1 ч.3 ст.4 Закону Україну   «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки   заборона використання та пропаганди символіки комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів» не поширюється на випадки використання символіки комуністичного тоталітарного режиму, символіки націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарного режиму на документах державних органів та органів місцевого самоврядування (місцевих органів державної влади і управління), прийнятих чи виданих до 1991 року.
Частиною 4 статті 5 Закону Україну   Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки   встановлено, що архівні документи, зокрема документи колишніх радянських органів державної безпеки, пов`язані з політичними репресіями, Голодомором 1932-1933 років в Україні, іншими злочинами, вчиненими представниками комуністичного або націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів, а також будь-яка інформація, що міститься в них, не належать до інформації з обмеженим доступом. Держава здійснює оприлюднення, забезпечує можливість вивчення та доступ до зазначених архівних документів та інформації, що міститься в них.
Таким   чином, приписи вищевказаного Закону не встановлюють заборону використання актів органів місцевого самоврядування (місцевих органів державної влади і управління), якими визначено межу прикордонної смуги, в даному випадку Постанову обласної Ради депутатів трудящих Волинської області від 15.09.1946 №39/599.
Поряд з цим, суд апеляційної інстанції зауважує, що у випадках, коли певне рішення Конституційного Суду України, на думку учасника справи, мало значення для правової оцінки спірних у справі відносин, це слід було заявити та використати як правове обґрунтування під час судового розгляду. Той факт, що сторони не посилалися на це рішення, а суд не застосовував його на етапі розгляду справи в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, не може бути підставою для перегляду судового рішення за виключними обставинами.
Водночас, судова колегія зазначає, що із приписів п.1 ч.3 ст.320, п.4 ч.1 ст.321 ГПК України   вбачається, що подання заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами, а відтак і перегляд судового рішення можливий лише після офіційного оприлюднення відповідного рішення Конституційного Суду України.
Відповідна правова позиція щодо застосування приписів ч.1 ст.320, п.4 ч.1 ст.321 ГПК України, викладена у постановах Верховного Суду від 27.09.2022 та від 14.06.2023 у справі №924/57/19, від 16.12.2022 у справі №911/152/18.
Однак Конституційний    Суд України   не   приймав   окремого   рішення   щодо неконституційності    Постанови    обласної    ради    депутатів    трудящих Волинської   області від   15   вересня   1946   року   №39/599.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи заявника є передчасними, оскільки останній дійшов самостійного висновку про неконституційність Постанови обласної Ради депутатів трудящих Волинської області від 15.09.1946 №39/599.
Разом з тим, колегія   суддів відзначає, що саме лише звернення Вишнівської сільської ради до Конституційного Суду України, не дає підстави дійти обґрунтованого та правового висновку про неконституційність постанови обласної Ради депутатів трудящих Волинської області від 15.09.1946 № 39/599.
Крім того, суд апеляційної інстанції вважає, що посилання відповідача-2, як на підставу перегляду рішення Господарського суду Волинської області від 02.04.2024 у справі №903/1324/23 за виключними обставинами, що постанова обласної Ради депутатів трудящих Волинської області від 15.09.1946 № 39/599 не доведена   до   відома   населення   в установленому   порядку, не опублікована державною   мовою   і не зареєстрована в Міністерстві юстиції України та не викладена державною мовою, є безпідставними, оскільки вказані обставини не є правовими підставами згідно пункту 1 частини третьої   статті 320 Господарського процесуального кодексу України   для перегляд рішення Господарського суду Волинської області від 27.02.2024 у справі №903/1322/23 за виключними обставинами.
Таким чином, колегія суддів відзначає, що всі доводи та аргументи Вишнівської сільської ради, наведені у поданій заяві зводяться до незгоди заявника із рішенням Господарського суду Волинської області від 02.04.2024 у справі №903/1324/23.
Згідно ч.1   ст. 254 ГПК України, учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.
З матеріалів справи вбачається, що Вишнівська сільська рада скористалася своїм правом на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Волинської області від 02.04.2024 у справі №903/1324/23, подавши відповідну апеляційну скаргу.
Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.09.2024, рішення Господарського суду Волинської області від 02.04.2024 скасовано в частині задоволення позовних вимог про усунення перешкод державі в особі Волинської обласної військової адміністрації у користуванні та розпорядженні землями оборони шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 0723380800:03:003:1037 площею 51,8558 га в Державному земельному кадастрі та зобов`язання Вишнівської сільської ради Ковельського району повернути Волинській обласній державній адміністрації вказану земельну ділянку. В цій частині прийнято нове рішення, яким у задоволені даних вимог відмовлено.
Відповідно до п. 1 ч. 1   ст. 287 ГПК України   учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на рішення   суду першої інстанції   після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Перший заступник керівника Рівненської обласної прокуратури подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду апеляційної інстанції в частині скасування рішення суду про задоволення позову, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.01.2025 у справі №903/1324/23 касаційну скаргу першого заступника керівника Рівненської обласної прокуратури задоволено частково. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.09.2024 в частині скасування рішення Господарського суду Волинської області від 02.04.2024 про зобов`язання Вишнівської сільської ради Ковельського району повернути Волинській обласній державній адміністрації земельну ділянку з кадастровим номером 0723380800:03:003:1037 площею 51,8558 гектарів - скасовано, рішення суду в цій частині залишено в силі, а в решті - залишено без змін з мотивів, викладених у цій постанові. 
Так, у вказаній постанові Верховного Суду у п.44. зазначено: «… при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прикордонної смуги необхідно виходити із її нормативних розмірів, встановлених   статтею 22 Закону України "Про державний кордон України"   та   пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 27.07.1998 №1147 "Про прикордонний режим". Відсутність окремого проекту землеустрою щодо встановлення прикордонної смуги не свідчить про її відсутність, оскільки її розміри встановлені законом та фактичним розташуванням прикордонних інженерних споруд.
Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 26.10.2020 у справі №297/1408/15-ц, від 26.07.2023 у справі № 454/2498/19, від 02.10.2024 у справі №444/1011/20...».
У пунктах 47-52 постанови Верховного Суду від 15.01.2025 у справі №903/1324/23 зазначено: «47. Судами встановлено, що постановою обласної Ради депутатів трудящих Волинської області від 15.09.1946 № 39/599 у межах Волинської області встановлені наступні прикордонні зони та полоси: а) заборонену прикордонну зону, в яку включений, у тому числі, Любомльський район; б) 2 кілометрові та 800 метрові прикордонні смуги, які визначені на місцевості від лінії кордону та позначені відповідними вказівниками.
48.  Визначення розмірів та ширини прикордонної смуги підтверджені рішеннями Любомльського районного суду від 05.02.2021 у справі № 163/955/20, від 19.02.2021 у справах №163/985/20 та №      163/981/20, які набрали законної сили.
49.  Накладення земельної ділянки з кадастровим номером 0723380800:03:003:1037 площею 51,8558 га з цільовим призначенням землі запасу сільськогосподарського призначення на землі оборони підтверджується викопіюванням з чергового кадастрового плану та робочим інвентаризаційним планом земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів на території Римачівської сільської ради Любомльського району Волинської області, які містяться в землевпорядній документації.
50.  Розташування спірної земельної ділянки в межах прикордонної смуги також підтверджується викопіюванням земель сільськогосподарського призначення Вишнівської сільської ради на землі, що розташовані в межах 800 м від лінії державного кордону, розробленим сертифікованим інженером-землевпорядником ПФ "Реформатор".
51.  Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами скаржника про те, що усі зазначені докази окремо та в сукупності за встановлених судами обставин підтверджують приналежність спірної земельної ділянки до земель оборони, яка знаходиться в межах прикордонної смуги.
52.  Водночас суд апеляційної інстанції, розглядаючи справу № 903/1324/23, зазначені вище висновки Верховного Суду не врахував, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про недоведеність Прокурором обставин належності спірної земельної ділянки до земель оборони та її розташування в межах прикордонної смуги».
Отже, Вишнівська сільська рада намагається домогтися перегляду судового рішення, що набрало законної сили, з мотивів його незаконності шляхом його перегляду за виключними обставинами за її заявою, що не узгоджується із положеннями   ГПК України   та свідчить про порушення принципу обов`язковості судового рішення (п. 7 ч. 3   ст. 2 ГПК України).
Наведене у сукупності виключає можливість задоволення заяви Вишнівської сільської ради про перегляд за виключними обставинами рішення Господарського суду Волинської області від 02.04.2024 у справі №903/1324/23 в порядку ч.3   ст. 320 ГПК України.
Відповідно до ч. ч. 3, 4   ст. 325 ГПК України   за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може, зокрема, відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі. У разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали, постанови за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав з якими закон пов`язує правомірність перегляду рішення Господарського суду Волинської області від 02.04.2024 у справі №903/1324/23 за виключними обставинами, а відтак у задоволенні заяви слід відмовити, а зазначене рішення залишити без змін.
Поряд з цим, колегія суддів не бере до уваги додану відповідачем-2 до відповіді на відзив на апеляційну скаргу копію клопотання Вишнівської сільської ради до Інституту правотворчості та науково-правових експертиз НАН України про надання правового експертного висновку щодо юридичної сили Постанови обласної ради депутатів трудящих Волинської області від 15 вересня 1946 року №?39/599, оскільки вказаний  новий доказ не існував на час ухвалення оскаржуваного судового рішення. 
Саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже, системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.   
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що посилання відповідача у заяві про перегляд судового рішення за виключними обставинами, що судді,    які    порушують    Конституцію,    можуть    бути    притягнуті    до    дисциплінарної відповідальності, слід розцінювати як спроби втручання у правосуддя, тиску на суд і суддів не процесуальним шляхом, поза межами процедури оскарження судових рішень, що є прямим порушенням вимог закону щодо незалежності судів та суддів. Така ситуація є загрозою для засад демократичного устрою, забезпечення прав та свобод людини і громадянина через можливе зниження їх рівня захисту судом, адже ухвалення позитивного рішення може бути тільки на користь однієї сторони судового процесу, а інша - завжди буде незадоволена результатом розгляду справи. Саме тому посилання на відповідальність судді у разі незгоди з його рішенням є тиском на суд, і не є виправданим та ефективним для встановлення справедливості у конкретній справі.

5. Висновки за результатами апеляційного розгляду.
Таким чином, у апеляційній скарзі Вишнівської сільської ради не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б дійти висновку про помилковість оскаржуваного судового рішення.
Виходячи з положень   статті 11 ГПК України, апеляційний суд виходить з того, що як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України», хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.
Відтак, застосовуючи наведену практику європейського суду, суд апеляційної інстанції враховуючи зміст   статті 269 ГПК України, надавши оцінку основним доводам апеляційної скарги, а також не встановивши у оскаржуваному судовому рішенні неправильного застосування норм матеріального права в сукупності з відсутніми порушеннями норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, дійшов висновку про відсутність таких доводів, які б були оцінені як переконливі і достатні для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів за наслідком апеляційного перегляду дійшла висновку, що доводами апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовано, підстав скасування чи зміни ухвали, передбачених   ст.277-279 Господарського процесуального кодексу України   не встановлено, а відтак апеляційну скаргу Вишнівської сільської ради слід залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду Волинської області від 08.03.2025 про відмову у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами у справі №903/1324/23 без змін.
Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта згідно   ст.129 ГПК України.   
Керуючись статтями 129, 269,       270,       273, 275,       276,       281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд   
УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Вишнівської сільської ради залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Волинської області від 08.03.2025 про відмову у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами у справі №903/1324/23 без змін.
2. Справу №903/1324/23 повернути  Господарському суду Волинської області.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту в порядку, передбаченому главою 2 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "29" травня 2025 р.

Головуючий  суддя                                                                      Гудак А.В.

Суддя                                                                                              Олексюк Г.Є.  

Суддя                                                                                              Мельник О.В.