УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
 
30 квітня 2025 року
м. Київ
 
справа № 552/3194/22
провадження № 51-517ск25
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                    ОСОБА_1 ,
суддів                                                ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,
 
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4  на вирок Київського районного суду м. Полтави від 02 травня 2023 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 11 грудня 2024 року стосовно
ОСОБА_4 ,  
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, 
уродженця м. Харкова, раніше судимого, 
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК),
 
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
 
За вироком Київського районного суду м. Полтави від 02 травня 2023 року  ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.  3 ст. 15, ч. 4 ст. 185КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
 
Початок строку відбування покарання ухвалено рахувати з 01 червня 2022 року.
 
Частково задоволено цивільний позов КП «Міськелектротранссервіс».
 
Ухвалено стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь КП «Міськелектротранссервіс» 11492,48 грн.
 
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.
 
Полтавський апеляційний суд ухвалою від 11 грудня 2024 року, у порядку ч. 2 ст.  404  КПКвирок місцевого суду стосовно  ОСОБА_5 та ОСОБА_4 змінив, виключив із мотивувальної частини вироку посилання на показання свідка ОСОБА_6 в частині повідомлення ним відомостей, де вони передають зізнання ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у вчиненні замаху на крадіжку.
 
В іншій частині вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
 
За обставин, детально викладених у вироку місцевого суду, 01 червня 2022 року близько 13 години ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , за попереднього змовою між собою, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, переконавшись, що за їх діями ніхто не спостерігає, діючи в умовах воєнного стану, на ділянці «Контактна мережа трамваю», розташованої за адресою: пр. Героїв Харкова, 277 у м. Харкові, за допомогою заготовленої пилки, зрізали, тим самим викрали, контактний провід марки МФ - 100 мм2, контактної мережі міського електротранспорту, довжиною 45,5 метрів вартістю, відповідно до судово-товарознавчої експертизи, 7964,15 грн, які належали КП «Міськелектротранссервіс».
 
ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , з причин, що не залежали від їх волі, не вчинили усіх дій, які вважали необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, оскільки були затримані співробітниками поліції.
 
Дії ОСОБА_5 та ОСОБА_4 місцевий суд кваліфікував за ч. 3 ст.15, ч. 4 ст.185 КК, як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.
 
Вимоги касаційної скарги й доводи особи, яка її подала 
 
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, ставить питання про скасування судових рішень судів попередніх інстанцій стосовно нього і призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
 
На обґрунтування своїх вимог зазначає, що суди не взяли до уваги, що протокол огляду місця події від 01 червня 2022 року не відповідає вимогам частин 5, 6 ст. 104 КПК, оскільки у ньому відсутній підпис спеціаліста та відомості про причини його непідписання.
 
Стверджує, що ним подано низку клопотань до судів обох інстанцій, які залишились без розгляду, зокрема щодо зняття відбитків пальців зі знаряддя злочину та речових доказів, які є у справі. 
 
Уважає, що суди не взяли до уваги його показання, про те, що на думку автора скарги, показання свідка ОСОБА_8 , є неправдивими оскільки ОСОБА_7 невинуватий у інкримінованому кримінальному правопорушенні, бо лише допоміг ОСОБА_8 донести мішок, зміст якого йому спочатку був невідомий.
 
Мотиви Суду
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши зміст оскаржуваних судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
 
Так, суд касаційної інстанції згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
 
Частиною 2 ст. 433 КПК передбачено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
 
Невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, однобічність та неповнота судового розгляду самі собою можуть бути підставою для зміни чи скасування вироку місцевого суду апеляційним судом (статті 409, 410 КПК).
 
Підставами ж для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції, згідно зі ст. 438 КПК, є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. Можливості скасування судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій через невідповідність їх висновків фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК) чинним законом не передбачено.
 
Верховний Суд перевіряє правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального закону, а вирішуючи питання щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судових рішень, виходить з установлених фактичних обставин, викладених у рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій.
 
Отже, касаційний суд не перевіряє судових рішень у частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, як про це порушено питання в касаційній скарзі засудженим ОСОБА_4 .
 
Суть доводів касаційної скарги засудженого зводиться до оскарження невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповноти судового розгляду. ОСОБА_7 фактично наполягає на своїй версії обставин та оцінці доказів.
 
З урахуванням приписів статей 433 і 438 КПК Суд позбавлений можливості констатувати обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій.
 
Натомість зазначені засудженим доводи були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який погодився з рішенням місцевого суду щодо доведеності його винуватості та юридичної кваліфікації дій ОСОБА_4 .
 
З наданих до касаційної скарги копій судових рішень, видно, що апеляційний суд розглянув доводи засудженого про визнання недопустимим доказом протоколу огляду місця події від 01 червня 2022 року з фото таблицею й встановив, що цей протокол містить усі передбачені КПК дані, зокрема, детальні відомості про хід проведення названої слідчої дії, повністю відповідає вимогам, у тому числі, закріпленим у статтях 104, 105 КПК, підстави для визнання його недопустимим доказом відсутні.
 
Слід зауважити, що з доданої до касаційної скарги копії протоколу огляду місця події від 01 червня 2022 року вбачається, що він, крім старшого слідчого, був підписаний понятими, які були присутні під час проведення цієї слідчої дії, заперечень від підписантів протоколу не надходило, тож колегія суддів касаційного кримінального суду погоджується із висновком апеляційного суду, що відсутність підпису спеціаліста не є підставою для визнання відображених у ньому фактичних даних недопустимими доказами.
 
Стосовно доводів ОСОБА_4 щодо показань свідка ОСОБА_8 , які на думку автора скарги є неправдивими та невинуватість засудженого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, оскільки він лише допоміг ОСОБА_8 донести мішок, зміст якого йому спочатку був невідомий.
 
Так, суд апеляційної інстанції встановив, що показання свідка ОСОБА_8 є послідовними, логічними та повністю підтверджуються взаємоузгодженими доказами у справі. Свідок ОСОБА_8 в передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку перед допитом був приведений до присяги, попереджений про кримінальну відповідальність за відмову від дачі показань та завідомо неправдиві показання (статті 384, 385 КК). Мотиву обмови ОСОБА_4 ОСОБА_8 (з метою уникнення кримінальної відповідальності за можливе вчинення ним кримінального правопорушення) судом апеляційної інстанції не встановлено, при цьому констатовано, що матеріали кримінального провадження не містять жодних даних, які би свідчили про здійснення кримінального провадження щодо ОСОБА_8 (пред`явлення йому повідомлення про підозру, обвинувачення чи ухвалення щодо нього вироку) та не надано стороною захисту.
 
Крім того, з рішень судів першої та апеляційної інстанцій вбачається, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведено сукупністю доказів: протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 01 червня 2022 року, в якому представник КП «Міськелектротранссервіс» - ОСОБА_9 повідомив про вчинення невідомими особами 01 червня 2022 року крадіжки контактного проводу за адресою місця вчинення цього кримінального правопорушення; актом обстеження місця події від 01 червня 2022 року, згідно якого при обстеженні ділянки контактної мережі трамвая за тією ж адресою, була виявлена відсутність контактного проводу на трамвайній лінії; протоколом затримання підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення від 01 червня 2022 року - ОСОБА_4 на місці вчинення за адресою: пр. Героїв Харкова, 299, м. Харків; протоколом огляду місця події від 01 червня 2022 року та фото таблицею до нього, згідно яких оглянуто місце події, а саме ділянку лісосмуги, розташовану за вказаною вище адресою, де виявлено відрізки металевого дроту, металеву пилку по металу; протоколом огляду предметів від 02 червня 2022 року та фото таблицею до нього, згідно яких оглянуто 4 проводи контактної мережі міського електротранспорту, пилка по металу у справному стані; протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 01 червня 2022 року, згідно яких свідки ОСОБА_8 і ОСОБА_10 вказали на фото, де зображений ОСОБА_7 , як особу, яка була затримана працівниками поліції на місці події; протоколом проведення слідчого експерименту від 24 червня 2022 року та фото таблицею до нього, згідно яких свідок ОСОБА_8 відтворив обставини вчинення кримінального правопорушення; показаннями свідка ОСОБА_6 (працівника поліції), який суду показав, що 01 червня 2022 року до чергової частини надійшло повідомлення про розкрадання невідомими особами дротів трамвайної ліній поблизу лісосмуги за тією ж адресою. Коли він з напарником прибув на місце події, то побачив у лісосмузі двох чоловіків, які тримали у руках відрізок дроту. Також поряд із ними лежала пилка по металу та ще три відрізки дротів різної довжини. У подальшому зазначені особи представилися ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .
 
Тож, зважаючи на вказане вище, колегія суддів касаційного суду погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, про те, що докази у справі не лише узгоджуються із показаннями свідка ОСОБА_8 , що в черговий раз виключає сумніви у достовірності його показань, а й у своїй сукупності доводять винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК та спростовують версію засудженого.
 
Положеннями ст. 94 КПК передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
 
Оцінка доказів, як визначено ст. 94 КПК, є виключною компетенцією суду, який постановив вирок.
 
Суд першої інстанції дав належну правову оцінку доказам як окремо кожному, так і у їх сукупності з точки зору належності, допустимості, достатності, достовірності та взаємозв`язку.
 
Колегія суддів апеляційного суду, погоджуючись із висновками суду першої інстанції, зазначила про те, що наведені у вироку докази є належними, допустимими достатніми та достовірними, узгоджуються між собою в сукупності та взаємозв`язку і підтверджують вину ОСОБА_4 . 
 
За статтею 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
 
Згідно зі ст. 419 КПК в ухвалі апеляційного суду, крім іншого, має бути зазначено: короткий зміст вимог, викладених у апеляційних скаргах та зміст судового рішення суду першої інстанції; узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, й узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження; обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій з посиланням на докази; мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними та з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався.
 
Відповідно до ч. 2 цієї статті при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
 
З касаційної скарги, доданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що апеляційний суд, дотримуючись вимог статей 404, 405, 407, 412-414, 419 КПК, переглянув вирок суду першої інстанції, перевірив доводи апеляційної скарги, проаналізував їх, зазначивши в ухвалі обґрунтування своїх висновків.
 
Стосовно доводів ОСОБА_4 про нерозгляд судами його клопотань.
 
Засуджений у касаційній скарзі посилається зокрема на клопотання, які були направлені на адресу місцевого суду з місця тримання під вартою, при цьому заслуговують уваги дати відправки кореспонденції.
 
Так засудженим, згідно з його касаційною скаргою та доданою до неї довідкою, направлено клопотання до місцевого суду вже після ухвалення ним вироку: 05 травня 2023 року, 23 червня 2023 року, 04 вересня 2023 року та у день ухвалення вироку 02 травня 2023 року, хоча засуджений був присутній у судовому засіданні в день ухвалення вироку стосовно нього.
 
Предметом розгляду суду апеляційної інстанції було дотримання судом першої інстанції приписів статей 10, 22 КПК і в ході розгляду встановлено, що місцевий суд створив необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і реалізації наданих їм прав, здійснив усі передбачені заходи для всебічного встановлення істини у справі, вирішивши та оцінивши клопотання і зауваження сторін провадження. 
 
Суд касаційної інстанції не має підстав ставити під сумнів вказані вище висновки апеляційного суду.
 
Обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
 
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428, ст. 441 КПК, Верховний Суд
 
постановив:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого  ОСОБА_4  на вирок Київського районного суду м. Полтави від 02 травня 2023 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 11 грудня 2024 року стосовно нього.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді: 

ОСОБА_1                                        ОСОБА_2                              ОСОБА_3