ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 547/874/24  Номер провадження 22-ц/814/483/25	Головуючий у 1-й інстанції Харченко В.Ф.  Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 березня 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого судді: Одринської Т.В.,
Суддів: Панченка О.О., Пікуля В.П., 
за участю секретаря судового засідання – Сальної Н.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Полтаві апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 28 серпня 2024 року
у справі окремого провадження за заявою  ОСОБА_1 , заінтересована особа – ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису
УСТАНОВИВ:
16.08.2024 ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно її рідного брата – ОСОБА_2 , заборонивши останньому протягом шести місяців перебувати у місці її проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; наближатися на відстань менше 100 метрів до її місця проживання; заборонити вести телефонні переговори або контактувати із нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; особисто і через третіх осіб розшукувати її, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися із нею.
Заяву обґрунтовано тим, що вона проживає разом зі своїм малолітнім сином у будинку своїх батьків за адресою: АДРЕСА_1 . Будинок був приватизований в рівних частках батьами, нею та братом ОСОБА_2 . Батьки померли і вона успадкувала частину будинку. ОСОБА_2 також має право власності на 1/4 зазначеного будинку та має право на спадщину на частину після смерті батьків. Він не проживає у будинку, не приймає участі у веденні спільного господарства, не оплачує комунальні послуги і жодним чином не несе витрат на утримання будинку, але періодично з`являється там у п`яному вигляді та влаштовує сварки, виражається нецензурною лайкою та погрожує фізичною розправою. 
13.08.2024 приблизно о 14 год 00 хв ОСОБА_2 прийшов у будинок у п`яному вигляді та влаштував із нею чергову сварку, виражався нецензурною лайкою, погрожував фізичним насильством. О 15 годині цього ж дня до неї прийшов ОСОБА_3 , якого вона найняла робити ремонт у будинку. ОСОБА_2 почав висловлюватися лайкою на його адресу та завдав йому тілесних ушкоджень. Вона викликала поліцію та працівниками поліції було складено терміновий заборонний припис стосовно ОСОБА_2 . 
Вказувала, що через вчинене насильство зі сторони брата у неї виник гіпертонічний криз, у зв`язку із чим вона зверталась за медичною допомогою до лікарні. 
ОСОБА_2 регулярно вчиняє відносно неї психологічне насильство, що полягає у словесних образах, чіпляннях, погрозах її життю та здоров`ю. Вона та її син постійно перебувають у стресовому стані. 

Рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 28 серпня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису – відмовлено у повному обсязі.
Рішення суду першої інстанції обґрунтоване тим, що заявниця не надала переконливих та достовірних доказів, що у разі не застосування обмежувального припису можуть настати негативні наслідки продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення. З наданих суду матеріалів встановлено, що відносно ОСОБА_2 винесено лише терміновий заборонний припис 13.08.2024. Крім того, заявницею не надано до суду належного підтвердження систематичності вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства щодо неї та не обґрунтовано наявність ризиків вчинення ним домашнього насильства щодо неї, лише узагальнено вказано про конфлікти, які «супроводжуються словесними образами та вживанням ненормативної лексики з боку кривдника». Сварки, непорозуміння між сторонами свідчать про наявність конфлікту та не підтверджують факту вчинення ОСОБА_2 психологічного насильства, зокрема, постійного чи систематичного. Більш того, вимоги заявниці про заборону перебування ОСОБА_2 у місці її проживання є втручанням в його право на житло, що охороняється Конституцією України. Для позбавлення його права користуватися своїм житлом мають бути істотні та вагомі докази, чого наразі у справі немає.
Із вказаним рішенням не погодилась ОСОБА_1 та оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким задовольнити її заяву про видачу обмежувального припису.
Вказувала на неправильне застосування судом першої інстанції Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та не застосування судової практики Верховного Суду у подібних правовідносинах. 
Зазначала, що Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» не вимагає доведення систематичності вчинення домашнього насильства для видачі обмежувального припису відносно кривдника. У даному випадку мова йде не про позбавлення кривдника права на житло і власність, а забезпечення захисту її життя і здоров`я та її сина від протиправних дій останнього, чи загрози вчинення таких дій. У заяві вона вказувала на свідка події, що відбулась за участю кривдника 13.08.2024, який також постраждав від протиправної поведінки її брата, однак суд не допитав його. У цей же день, 13.08.2024, поліцією також було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, однак копію протоколу їй не було вручено і на її звернення видати копію їй було відмовлено. Вже після ухвалення судом першої інстанції рішення, що оскаржується, вона звернулась до адвоката для отримання правничої допомоги, яким було скеровано адвокатський запит до органу поліції та отримано доступ до матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 (копія матеріалів додається до апеляційної скарги). Постанова у справі про адміністративне правопорушення була внесена судом тільки 09.09.2024 (після ухвалення рішення у цій справі). Скаржник в апеляційній скарзі просила прийняти та дослідити вказані докази на стадії апеляційного перегляду справи.
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив, що в силу ч. 3 ст. 360 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному перегляду справи.
Судом першої інстанції установлено, що учасники справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , підпадають під сферу дії Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», оскільки є один одному рідними братом та сестрою, що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище – ОСОБА_4 ), свідоцтвом про розірвання шлюбу та свідоцтвом про зміну імені. (а.с. 9-11) 
Заявниця є матір`ю малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження (видане повторно). (а.с. 13)
Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Семенівської селищної ради 15.06.2007, власниками на 1/4 частку 3-кімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ,  зазначено: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 (по 1/4 частці у кожного). (а.с. 14)
ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , які є батьками учасників справи, померли. 
Згідно зі свідоцтва про право на спадщину за законом приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області М.І. Литвин від 28.06.2024 ОСОБА_1 після смерті матері ( ОСОБА_6 ) є спадкоємицею 1/4 частки 3-кімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 15.06.2007 виконавчим комітетом Семенівської селищної ради Семенівського району Полтавської області, зареєстрованого в Комунальному підприємстві "Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" в книзі 15, за реєстровим № 2358, реєстраційний номер 19091983 та 1/12 частки цієї ж квартири, що належала на підставі зазначеного свідоцтва чоловікові спадкодавця ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем якого була його дружина ОСОБА_6 , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. (а.с. 15) 
Згідно зі свідоцтва про право на спадщину за законом приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області М.І. Литвин від 28.06.2024 ОСОБА_1 після смерті батька ( ОСОБА_8 ) є спадкоємицею 1/4 частки 3-кімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належної спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 15.06.2007 виконавчим комітетом Семенівської селищної ради Семенівського району Полтавської області, зареєстрованого в Комунальному підприємстві "Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" в книзі 15, за реєстровим № 2358, реєстраційний номер 19091983 Свідоцтво про право на спадщину на 1/12 частку зазначеного в цьому свідоцтві нерухомого майна видано ОСОБА_1 (а.с. 16)
Згідно з витягом з Реєстру територіальної громади від 15.05.2024 № 2024/005019338 ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 5)
13.08.2024 поліцейським з РПП старшим сержантом поліції Ярошенком М.Г. було видано терміновий заборонний припис серії АА №447924 стосовно кривдника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим що він «вчинив відносно сестри ( ОСОБА_1 ) психологічне насильство». Суть психологічного насильства не розкрита. Застосовано такі заходи термінового заборонного припису стосовно кривдника: зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи; заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи; заборона в будь який спосіб контактувати з постраждалою особою. Терміновий заборонний припис стосовно кривдника винесений строком на 1 добу з 17 год 30 хв 13.08.2024 по 17 год 30 хв 14.08.2024. (а.с. 7)
Місцевий суд, дослідивши зібрані у справі докази, дійшов висновку про недоведеність заявницею підстав для винесення відносно ОСОБА_2 обмежувального припису.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла наступного висновку.
Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. 
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. (пункт 7 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).
Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків (частина друга статті 26 вказаного Закону): 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Згідно з частинами третьою, четвертою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.
У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).
Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.
З урахуванням змісту вищевказаних правових норм права видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин і наявності ризиків.
Під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису суди мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.
Також суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
У постанові від 09 березня 2023 року у справі № 711/3693/22 Верховний Суд вказав: «Докази, що додають до заяви про видачу обмежувального припису, мають стосуватись місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, тобто докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді - психологічному, фізичному, економічному тощо. Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії у відношенні до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими.
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим судом, 13.08.2024 заявниця ОСОБА_1 за місцем свого проживання зазнала психологічного насильства від рідного брата, ОСОБА_2 , який, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, висловлювався на її адресу нецензурною лайкою, ображав. 
Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. 
За вказані дії працівниками поліції відносно ОСОБА_2 було винесено терміновий заборонний припис строком на 1 добу з покладенням на кривдника зобов`язання залишити місце проживання постраждалої; встановлення заборони на вхід та перебування в місці проживання постраждалої; встановлення заборони в будь-який спосіб контактувати з постраждалою. 
У постанові від 23.08.2024 (справа № 459/329/24), від 25.04.2024 (справа № 711/6788/23) Верховним Судом зазначено, що обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією з характеристик якого є повторюваність. Суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. 
Місцевий суд вірно дослідив зібрані у справі докази в їх сукупності та дійшов обґрунтованого висновку, що сам лише факт винесення 13.08.2024 працівниками поліції термінового заборонного припису відносно брата заявниці, ОСОБА_2 , є недостатнім для оцінки вірогідності продовження чи повторного вчинення ним домашнього насильства відносно неї за місцем її проживання.
Доказів того, що ОСОБА_2 було порушено вимоги термінового заборонного припису, складеного працівниками поліції 13.08.2024, обґрунтованих побоювань, що останній на став на шлях виправлення з часу закінчення дії цього припису до часу звернення заявниці до суду із заявою у даній справі, матеріали справи не містять.
За фактом події 13.08.2024 відносно ОСОБА_2 також було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення дій психологічного характеру (погрози, образи), внаслідок чого була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілого) та за ст. 185 КУпАП (злісна непокора законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків).
Згідно з ч. 2, 3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Колегія суддів апеляційного суду приймає до уваги копію постанови Семенівського районного суду Полтавської області від 09.09.2024 у справі № 547/875/24 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 173-2, ст. 185 КУпАП, як доказ, долучений до апеляційної скарги, який з поважних причин не міг бути поданий заявницею до суду першої інстанції, оскільки вказана постанова була винесена судом вже після ухвалення рішення у цій справі.
Цією постановою за фактом вищевказаної події, що сталася 13.08.2024 о 15 год 20 хв за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2, ст. 185 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 15 неоподаткованих законом мінімумів доходів громадян.
З постанови вбачається, що ОСОБА_2 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнав, судом враховано щире каяття правопорушника.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення не є безумовною підставою для подальшого винесення судом відносно нього відповідно до Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувального припису.
Такий висновок відповідає правовому висновку, викладеному Верховним Судом у постанові від 25.04.2024 справа № 711/6788/23.
Інші долучені до апеляційної скарги письмові докази (копії матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за фактом події 13.08.2024, а також відповідь ВП № 1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області, надана на адвокатський запит адвоката С. Грущенка від 06.09.2024 № 9901/115/115/18/03-2024) не приймаються апеляційним судом до уваги, оскільки скаржницею не доведено об`єктивної неможливості їх подання до суду першої інстанції. ОСОБА_1 не була позбавлена можливості заявити у суді клопотання про витребування таких доказів, чого нею зроблено не було, а також мала можливість звернутись за отриманням безоплатної правової допомоги, яка їй гарантується Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». 
Колегія суддів апеляційного суду відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, яке полягає у тому, що судом не було допитано як свідка гр. ОСОБА_3 , про якого вона зазначала у змісті своєї заяви про видачу обмежувального припису. 
В матеріалах справи відсутня заява ОСОБА_1 , оформлена у відповідності до вимог статті 91 ЦПК України, про виклик свідка ОСОБА_3 .
На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для видачі обмежувального припису відносно брата заявниці ОСОБА_2 .
Слід зазначити, що матеріали справи не містять доказів переслідування заявниці ОСОБА_2 та висловлювання ним погроз чи образ на адресу останньої в телефонному режимі, тому відсутні підстави вважати обґрунтованими побоювання заявниці, що останній продовжить таку поведінку відносно неї. 
Доводи апеляційної скарги не довели наявність факторів ризику вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства в майбутньому та не спростували висновків місцевого суду. 
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи те, що рішення місцевого суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування, – відсутні.
Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 28 серпня 2024 року – залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.
У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 20 березня 2025 року.

Головуючий суддя                                                          Т.В. Одринська

Судді                                                                         О.О. Панченко

В.П. Пікуль